Marskdannelse 



103 



Vægtfylde hver paa sit Sted, nemlig Slikken, d. e. de finere og lettere Dele, 

 dér, hvor der er mest Ro i Vandet, Sandet paa de mindre rolige Steder. 

 Et Eksempel herpaa ses bl. a. ved Sønderho. Denne lille By ligger 

 som bekendt paa Sydenden af Fanø, ved en ringe mod Sydost vendt 

 Indbugtning af Landet. Den sydligste Ende af Bugten naaer ned til den 

 allersydligste Ende af hele Fanø; her fører Strømmen vesterfra Sand 

 ind over Vadehavet, og Flyvesandet kommer for vestlige og nordvestlige 



SBJERG 



Fig. 10. Kaart over den nordligste Ende af Fanø og det tilstødende Vand. 

 (Efter E. Warming.) 



Vinde strygende hen over Vesterstranden og bøjer ved Sydenden om 

 og føres ogsaa ud i Havet lige Øst for Sydspidsen. Vi faar da her en 

 typisk Sandvade. Men jo længere man fra denne gaar mod Nordøst, 

 desto roligere bliver Forholdene, desto flere fine Dele af Ler, Glimmer, 

 organiske Rester o. a. kan der bundfældes, og ved Sønderho selv, ved 

 den nordligste Ende af Bugten, er der en typisk Dyndvade, en „Slik- 

 vade". Forskellen mellem Yderleddene er yderst paafaldende; Sandvaden 

 har en fast Bund. paa hvilken man med Lethed gaar og kører; Slik- 

 vadens Bund er et blødt Dynd, i hvilket man synker ned ikke blot over 

 Anklerne, men ofte helt op til Knæerne. Mellem de to Yderled findes 

 naturligvis jævne Overgange. 



Den samme Modsætning mellem Sand- og Slikvader findes ved 

 Nordenden af Fanø. Her ligger mod Vest en stor Sande, der paa 



