Det 18de Aarhundrede 121 



nende praktiske Erfaringer om, at daarlig sandet Jord kunde forbedres 

 ved, at der ved Gødningstilførsel eller paa anden Maade skaffedes Hu- 

 musstoffer til Veje i Jordbunden, bibragte det praktiske Landbrugs Le- 

 dere med den berømte Landøkonom Albrecht Thaer (1752 — 1828) i 

 Spidsen en fast Overbevisning om, at Humus var det egentlige Hoved- 

 næringsstof for Planterne. Hertil kom halvreligiøse mystisk filosofiske 

 Anskuelser hos adskillige af de ledende Mænd i de studerende Kredse 

 om Livets Tilstedeværelse i „Alnaturen" og om Livskraften, som 

 var udbredt overalt og knyttet til et bestemt Stof en „Livsmaterie", der 

 kunde antage forskellige ydre Former men i sit inderste Væsen var det 

 samme, hvor det saa fandtes. Humusen i Jordbunden dannede efter disse 

 Anskuelser den uformede overalt i Jordbunden i større eller mindre 

 Grad udbredte Livsmaterie, hvorfra Planterne og gennem dem ogsaa 

 Dyrene hentede Næring, der i Organismen omformedes til levende Væv 

 af den for paagældende Organisme karakteriske Form. Den filosofiske 

 Spekulation tilsyneladende støttet paa saakaldte „Erfaringer fra det 

 praktiske Liv" bragte her som saa ofte tidligere Naturvidenskaben 

 paa Afveje. Selv Thaer undgik som nævnt ikke Vildfarelsen, skønt 

 han baade som Praktiker og som Indehaver af mange videnskabelige 

 Kundskaber havde Betingelser for at kunne se det rigtige. Han skriver 

 saaledes i sin berømte „Grundsatze der rationellen Landwirtschaft" 

 (1810 — 12): „Jordens Frugtbarhed afhænger helt og holdent af Humus- 

 mængden, thi naar man undtager Vandet, er Humus det eneste Stof i 

 Jorden, som er Næring for Planterne . . ." „Ligesom Humus er en Frem- 

 bringelse af Livet, saaledes er den ogsaa en Betingelse for Livet. Den 

 giver Organismerne Næring. Uden den vilde der ikke eksistere noget 

 individuelt Liv, i det mindste hvad Dyrene og de højere Planter angaar. 

 Følgelig er Død og Ødelæggelse nødvendige for et nyt Livs Vedligehol- 

 delse og Fornyelse. Jo mere Liv desto mere Muld, og jo mere Muld 

 desto mere Næring for Livet." *'^) 



Det er meget lærerigt og mærkeligt at se disse fuldkommen fejl- 

 agtige og ubegrundede Dogmer hævdes af en saa fremragende Mand 

 som Thaer, hvem Planteavlen og Landbrugets Teori og Praksis paa an- 

 dre Punkter skylder saa meget af sunde og gode Lærdomme. Men Thaer 

 var heller ikke kommet til disse Anskuelser ad Naturvidenskabens sikre 

 Vej: Eksperimentet men gennem Spekulation og ikke fuldt gennem- 

 tænkte Iagttagelser fra det praktiske Landbrug. Antagelserne om, at 

 Humus var den eneste Kilde til Jordbundens Frugtbarhed, var 50 Aar 

 før de fremsattes af Thaer og de andre Forskere bleven grundigt mod- 

 bevist af Englænderen Francis Home, der ad Forsøgets Vej med en 

 Teknik, der, naar man betragter Omstændighederne, ikke staar væsentlig 



