126 Planterne og Jordbunden 



forfægtede Synspunkter, selv om der naturligvis er kommet adskillige 

 Rettelser til og en overordentlig rig Fylde af nye, mere i det enkelte 

 gaaende Iagttagelser støttede paa ny Forsøg udført hele Verden over. 

 Det bliver nu for vidtløftigt at følge Videnskabens Udviklingsgang fra 

 Liebigs grundlæggende Arbejder til vore Dage, og vi maa indskrænke os 

 til en kort Fremdragen af Hovedmomenterne i Planternes Ernærings- 

 proces navnlig saavidt den angå ar Jordbunden. Spørgsmaalets 

 Enkeltheder hører iøvrigt ind under Plantefysiologien en Videnskab, 

 der i det sidste Aarhundrede baade i ren videnskabelig Henseende og 

 med Hensyn til de praktiske Følger er vokset op til at være af over- 

 ordentlig stor Betydning. 



Det er dog nødvendigt for at faa Klarhed over Planternes Ernæring 

 og deres Forhold til Jordbunden først at skaffe en Oversigt tilveje over, 

 hvad Planterne er i stoflig Henseende, og det er ogsaa historisk set den 

 Vej, Videnskaben har vandret og den, som vi nu vil søge at faa et Over- 

 blik over. 



Planternes Bestanddele/'') Det er en fra det daglige Livs Erfaringer 

 kendt Sag, at Vand er nødvendigt for alle levende Væsener og ogsaa 

 for Planterne, og det kræver i Reglen ikke nogen dybtgaaende Under- 

 søgelse at blive klar paa, at i alt Fald til Tider udgør Plantesaften 

 en meget væsentlig Bestanddel af forskellige af Planternes Organer eller 

 Dele. Men praktisk Erfaring lærer ogsaa, at der i saa Henseende er 

 stor Forskel paa forskellige Plantedele paa fx. et Græskar og en Has- 

 selnød. Naar Græskarret faar Lejlighed til at afgive sit Vandindhold, 

 svinder det hen til ingenting, d. v. s. efterlader kun en meget ringe Rest 

 af lufttørt Stof, medens en Hasselnød i Aarevis kan henligge uden at 

 svinde synderligt. I Almindelighed kan man antage efter de foreliggende 

 Undersøgelser, at Bladene hos Træer og Buske indeholder 54 — 65 "o 

 Vand nogle dog op til 70 Vo ligesom urteagtige Planters Blade indehol- 

 der 70 — 80%. Hos Agurker, Meloner, Kaktus og Sedumarter er Vand- 

 indholdet 85 — 95 %, og hos Alger, der helt lever i Vand, er Plantens 

 Vandindhold endog 98 %. 



Vil man have alt Vandet til at gaa bort fra Plantedelene, maa man 

 anvende de sædvanlige i Kemien benyttede Tørringsmetoder, saasom 

 Anbringelse af de helst findelte Plantedele i et afspærret Rum - en 

 Exsiccator — sammen med „vandsugende Stoffer" (Calciumklorid, conc. 

 Svovlsyre eller Fosforpentoxyd) eller ved Opvarmning paa passende 

 Maade i en Tørrekasse. Ved en saadan Fremgangsmaade gaar Vandet 

 mere eller mindre hurtigt bort af Plantedelene, og der tilbagebliver en 



