144 Planterne og Jordbunden 



tynde, mere eller mindre udbredte Flader, fra hvilket Navnet „bladagtig" 

 stammer. 



Naar Løvbladene overtage usædvanlige Arbejder i Ernæringslivet, 

 f. Eks. hos de insektædende Planter, faa de ogsaa i Samklang hermed 

 usædvanlige Former. 



For det andet spille Løvbladene en vigtig Rolle ved Fordampningen 

 fra Planten; jo større, tyndere og mere tyndhudede de ere, desto lettere 

 vil Vandet som Regel fordampe fra dem, d. e. desto lettere ville de visne. 

 Der vil derfor altid være en nøje Sammenhæng mellem Beskaffenheden 

 af en Plantes Løvblade og de Fordampningsforhold og den Adgang til 

 Vandforsyning, der hersker paa dens naturlige Vokseplads, og naar 

 mange Løvblade ikke have store og tynde Flader, men f. Eks. som Lyng- 

 planternes og Naaletræernes ere smalle, linie- eller naaleformede eller 

 skalformede, udtrykker denne Bygning, som nedstemmer Fordampnin- 

 gen, at de ere tilpassede til at leve paa tørre eller fysiologisk tørre 

 Steder. Men Bladene blive i Regelen desto talrigere, jo mindre de ere. 

 Skyggeplanters Blade ere ofte store og tynde .... Kulsyreassimila- 

 tioners Organer ere i Cellen Bladgrøntlegemerne respektive andre 

 Kromatoforer. De Celler, der udmærker sig ved Rigdom paa Bladgrønt, 

 kaldes Grønceller, og de Væv, der bestaa af disse, kaldes Grønvæv. 

 Grønvævene ere da en væsentlig Bestanddel af alle ydre Organer, der 

 ere Hovedsæde for Kulsyreassimilationen, nemlig Løvbladene og visse 

 Stængler . . . . Grønvævene danne tynde Lag nær Plantedelenes Om- 

 kreds, da Lyset kun saaledes kan paavirke dem tilstrækkeligt. De sæd- 

 vanlige tynde Løvblade, for hvilke Kulsyreassimilationen er en vigtig 

 Opgave, ere helt igennem bladgrøntholdige, naar Overhuden og Ner- 

 verne undtages .... Ogsaa i andre Plantedele er der ofte Grønvæv, 

 som overhovedet findes overalt, hvor der er Mulighed for Kulsyreassi- 

 milation. " 



Lysets Indvirkning paa Grønkornene i Grønvævet foraarsager, at 

 Kulsyren og Vandet forbinder sig til organisk Stof under Iltudvikling, 

 en Proces, der er endotermisk og kræver en meget betydelig Energi- 

 tilførsel udefra. Hvad der egentlig foregaar mellem Lysstraalerne og 

 Grønkornene kendes endnu ikke i Enkeltheder, men det er klart, at der 

 herved sker en virkelig Absorption eller Tilbageholdelse af visse — 

 væsentlig de røde — Straaler i det hvide Lys. Grønkornene har den 

 Evne at kunne bremse Lysstraalerne paa deres Vej og derved omsætte 

 den i dem værende Lysenergi til kemisk Energi, Dette viser sig 

 ved, at de opstaaede Produkter — Stivelse, Cellulose osv. — har en me- 

 get stor Forbrændingsvarme, medens Udgangsmaterialet Kulsyre og Vand 

 er Stoffer, der ikke kan forbrænde, da de er fuldt iltede. 



