Planternes Ernæring 147 



danne Forsøg. Forskellige Planter selv af samme Art, ja Blade af sam- 

 me Individ paa forskellige Udviklingstrin assimilerer forskellige Kul- 

 syremængder pr. Fladeenhed, men Hovedresultatet bliver det samme. 

 Det er i det væsentlige følgende: 



Ved en Forøgelse af Lysstyrken, ved en Forøgelse af Varmen og 

 ved en Forøgelse af Kulsyremængden i den omgivende Luft op til en 

 vis Grænse kan der ske en stærk Forøgelse af paagældende Plantes 

 assimilatoriske Virksomhed — altsaa af dens Frembringelse af organisk 

 Stof i Bladene — udover den Virksomhed, som Planten ellers udfolder 

 under de for den normale Omstændigheder, hvorunder den sædvanlig 

 befinder sig. Men ved denne Stigning af den assimilatoriske Virksom- 

 hed — hvad enten den skyldes Tilførsel af Lys, Varme eller Kulsyre 

 — er der et karakteristisk Forhold tilstede. Selv om Tilførslen af Lys, 

 Varme eller Kulsyre vedvarer paa samme Maade, vil Assimilations- 

 hastigheden, der i Begyndelsen steg under de forandrede tilsyneladende 

 bedre Kaar, som blev tildelt Planten, atter snart synke ned omtrent til 

 det normale for paagældende Planteindivid. 



Vil man med disse Forsøgsresultater for Øje gøre videregaaende Slutninger, 

 lader det sig vel næppe benægte, naar man ser hen til andre Forhold af lig- 

 nende Art (Forøgelse af Gødningsmængderne i Jordbunden, rigelig eller formind- 

 sket Vandtilførsel osv.), at der er en Mulighed for, at man, hvis man vedblivende 

 gennem fortsatte Generationer dyrkede en Planteart under extreme Betingelser 

 med Hensyn til Lys, Varme eller Kulsyre, kunde faa frembragt kunstige Afarter 

 med Organer, der bedre kunde udnytte saadanne Betingelser, ligesom man kan 

 faa fx. Hunde vænnet til at leve af Ris og Bananer eller Kalve til at ernære 

 sig af Kødpulver, men tilvejebringes der atter naturlige Forhold, vilde saadanne 

 kunstige Planteformer sikkert snart vende tilbage til Grundformen. — Saadanne 

 Forsøg som ovennævnte, der maa siges at være udførte alene i plantefysiologisk 

 Øjemed, har imidlertid som mange andre Forhold vedrørende Planternes Liv 

 ogsaa paa flere Maader Bud til Geologien. De viser fx. saaledes klart Usand- 

 synligheden af den navnlig i tidligere Tid stærkt forfægtede Hypotese om, at Plan- 

 terne i Kulperioden skulde have levet under helt andre Forhold navnlig med 

 Hensyn til Kulsyreindholdet i Atmosfæren end Nutidens Planter. Ganske vist 

 er Undersøgelserne over Organerne hos Planterne fra Kulperioden ikke saa 

 fuldstændige, som man tør haabe, de vil blive, men intet af, hvad der hidtil er 

 blevet oplyst om Bygningstrækkene, der vedrører Ernæringen hos Kulperiodens 

 Planter, er i væsentlig Grad anderledes end hos nærstaaende Planter i Nutiden. 

 Heraf tør atter gøres den vigtige geologiske Slutning, at Naturforholdene, den 

 Gang disse Planter levede (i Kultiden), ikke var væsentlig forskellige fra de 

 nuværende almindelige Naturforhold, en Slutning, der ganske stemmer med, 

 hvad man ad andre Veje mere og mere faar Øjnene op for (smig. l.Bd. S. 16). 



Ved Lysets Virksomhed i Planternes Grønvæv sker der altsaa en 

 Opbygning af organisk Stof en Fotosyntese af Stoffet. Hos grønne Plan- 

 ter er denne Syntese nødvendig, for at Stofmængden i Planten kan til- 



10« 



