Planternes Ernæring 161 



gere Tid, bliver rigere paa KvælstofForbindeiser. Han tilskriver dette 

 kvælstofsamlende Bakterier, der binder Luftens Kvælstof medens de 

 lever af Løvets Kulhydrater. Andre antager dog, at Kvælstoftilvæksten 

 skyldes en Vegetation af Alger, det vil altsaa sige smaa grønne Planter 

 i og paa det fugtige Løv. Den tyske forstlige Forsker E. Ramann anser 

 det for rimeligere, at det er Humussyrerne i Skovjordbunden, der har 

 absorberet Ammoniak, der er opstaaet paa en eller anden af de tidligere 

 nævnte Maader. 



Kvælstoftilvæksten er altsaa Genstand for meget forskellige For- 

 tolkninger. Det er vel næppe rimeligt, at nogen enkelt af de anførte 

 Anskuelser rummer den hele Sandhed, men at det her som ved andre 

 beslægtede Forhold i Naturen vil vise sig, at Naturen kan naa sit Maal 

 — i dette Tilfælde Planternes Kvælstofforsyning — paa flere forskel- 

 lige Maader. 



Nogle Undersøgelser af en enkelt Side af Forholdet skal anføres i 

 det efterfølgende som oplysende Eksempel. 



Det ligger nær straks til en Begyndelse at prøve, hvorledes den 

 nøgne Jord, Brakjorden, forholder sig ved at henligge i længere Tid 

 uden Plantevækst. Men her møder man forskellige Forhold, der van- 

 skeliggør en saadan Undersøgelse, hvis den skal drives i det store og 

 give et virkelig paalideligt Resultat. Tænker man sig at anvende en god 

 Agerjord eller anden frugtbar Jord, vil en saadan Jord kunne indeholde 

 dels Nitrater dels Ammoniumsalte og kvælstof holdige organiske Stoffer, 

 hvoraf der ved Salpeterbakteriernes Virksomhed opstaar Nitrater. Er 

 der ingen Plantevækst tilstede, der kan optage Nitraterne, efterhaanden 

 som de opstaar i Jordbunden, bliver man i høj Grad udsat for at miste 

 betydelige Mængder Kvælstof som Nitrat ved Udvaskning. Paa samme 

 Maade kan man tænke sig, at det vil gaa med de organiske kvælstof- 

 holdige Stoffer, der maaske dannes i Jordbunden ved mulige „kvælstof- 

 samlende" Bakteriers Virksomhed. Disse Stoffer vil ogsaa blive til Ni- 

 trater og kunne udvaskes. Selv om det nu ikke hørte til Umulighederne 

 ved Drænvandsundersøgelser at bestemme dette Tab ved Udvaskning 

 er der andre Fejlkilder, som næppe lader sig stoppe. Man kan næppe 

 beregne, hvormeget kvælstofholdigt Stof der tilføres Jordbunden som 

 Støv og andet af Vinden medført Materiale, og det lader sig heller ikke 

 gøre at beregne, hvor stort et Kvælstoftab muligvis optrædende Sal- 

 peterædere „denitrificerende" Bakterier (Smig. S. 92) har tilføjet Jord- 

 bunden i Forsøgstiden. De forskellige Undersøgelser over Brakmarkers 

 mulige Kvælstoftab ved Udvaskning af Nitrater og Nitratfortæring af 

 Salpeterædere og mulige Kvælstoftilvækst ved kvælstofsamlende 

 Mikroorganismer kan derfor næppe siges at have givet tilstrækkelig 



