-\ 76 Planterne og Jordbunden 



Græsarter og andre Planter, der groer i Tuer, kan ogsaa være til- 

 bøjelige til at danne Tueringe. saa at det midterste efterhaanden dør 

 bort, selv om det ogsaa indtræffer, at det modsatte er Tilfældet. 



Den berømte schweitsiske Botaniker A. P. de Candolle (1778-1847) 

 fremsatte allerede i 1832 en lignende Teori om Giften i Jordbunden og 

 antog saaledes, at den gunstige Virkning, som man i Aarhundreder har 

 iagttaget ved Vekseldrift i Agerbruget, væsentlig beror paa, at den 

 ene Sædart udskiller Toxiner i Jordbunden, som er giftige for den selv, 

 men som en anden Planteart bedre kan faa Magt med. Da de Candolle 

 ikke havde paavist selve Giftstoffet, men kun fremsat en Teori om dets 

 Virkninger, havde BoussingauU, der var Modstander af denne Teori, let 

 ved at kritisere den og slaa den ned, saa at den ikke fik stor Betydning, 

 skønt den egentlig ikke blev modbevist af B.'s Kritik. Det bør dog og- 

 saa tilføjes, at Nytten ved Vekseldrift snart fik andre Forklaringer, som 

 •man slog sig tiltaals med og som ikke har noget med Rodudskillelserne 

 at gøre. Vi behøver derfor ikke nærmere at opholde os herved men 

 skal henpege paa andre Eksempler. 



Det er bekendt, at det ofte er meget vanskeligt at faa Rødgran til 

 :at trives paa vore Heder, naar den holdes i Enebevoksning. Den kan 

 vel fæste Rod og leve en Tid lang, men staar derefter i Stampe i kor- 

 tere eller længere Tid, hvis den da ikke helt mister Livet, inden den 

 iaar overvundet den haarde Modstand, Jordbunden byder den. Andre 

 Steder kan den derimod gro godt nok ligefra Ungdomsaarene op til en 

 høj Alder, og det er ikke muligt ved Analyse at paavise nogensomhelst 

 Væsensforskel i Mængden af Plantenæringsstoffer i Jordbunden, hvor 

 >den staar i Stampe, og hvor den groer uafbrudt. Dyrker man derimod 

 Heden i nogle Aar med Landbrugsplanter, eller planter man Bjergfyr 

 mellem Granerne, kommer disse i Groning uden Stampeperiode. Prak- 

 tiske Hededyrkere som E. Dalgas var tilbøjelige til at antage, at der i 

 .lyngbevokset Jord under visse Omstændigheder dannes en Toxin, en 

 •Lynggift, som var udskilt af Lyngvæksten i Jordbunden. Rødgranen 

 •er særlig følsom for denne Gift, Bjergfyrren kan taale den, og ved Dyrk- 

 ning af Landbrugsplanter i Forbindelse med den Bearbejdning og Ud- 

 luftning, der derved finder Sted, blev Lynggiften tilintetgjort. Heri ligger 

 dog ikke, at det ligefrem er fra selve Lyngplanternes Rødder, at Gift- 

 stoffet stammer, det kan meget vel være, at de sammen med Lyngen 

 eller maaske paa Grund af Lyngen i Jordbunden optrædende Mikro- 

 organismer (navnlig Svampe) har dannet Lynggiften. Ej heller ligger 

 ^det i Benyttelsen af de nævnte Helbredelsesmidler udtrykkelig givet, at 

 det er Landbrugsplanterne, der har fortæret Lynggiften (hvad dog godt 

 .kan være Tilfældet), og ikke de paa Grund af Udluftningen og Bear- 



