192 Jordforbedringsmidler 



giør samme Virkning i Jorden, som Kræbs-Øyne eller andre absorbe- 

 rende Ting i Menniskets Mave, nemlig den trækker Syrligheden til sig, 

 eller indsuer Frugtbarhedens Forhindring, særdeles i siid suragtig Ager 

 eller Eng, som taaler meest deraf. Dernæst dilaterer eller udvider den 

 Jordens mindste Deele til alle Sider, saa at den alt for tætte og seye Ager 

 bliver usigelig skiør og aaben, altsaa bekvem for Luftens Indtrængelse 

 og de fine Sæde-Rødders Udstrækning." 



For 50 — 70 Aar siden blev en stor Del af den danske Agerjord 

 merglet og i den nyere Tid er nyopdyrket Jord navnlig i Jyllands Hede- 

 egne paa mangfoldige Steder blevet merglet eller kalket og omdannet 

 til taalelig god Agerjord. I denne Henseende vil Hedeselskabets for- 

 tjenstfulde Virksomhed som Leder og Organisator være saa alminde- 

 lig bekendt, at nærmere Omtale ikke kan være fornøden her. 



Som Mergel kan benyttes enhversomhelst tilstrækkelig kalkholdig 

 Jordart, der ikke indeholder skadelige Stoffer. Her i Landet er Mo- 

 rænemergel og stenfrit Diluvialler de almindeligst anvendte. 1 

 Vendsyssel har Yoldialer ogsaa været benyttet i stor Maalestok som 

 Mergel. Som Gødningskalk kan benyttes alt Kalkslam eller naturligt 

 forekommende Kalksten, naar den let lader sig findele. I Danmark hid- 

 rører den mest benyttede Gødningskalk fra den danske Kridtformations 

 blødere Lag navnlig fra Skrivekridt og Blegekridt, dog har ogsaa 

 de haarde Kalkstensarter saasom Faxe kalk Anvendelse efter Brænding 

 og Luftlæskning. I Løbet af de sidste Par Aar er der indført meget 

 svensk Kalk her til Landet som Gødningskalk. Det er dels pulveriseret 

 Kalksten fra Kridtformationen i Skaane, dels findelt silurisk Kalksten 

 fra Gulland. Paa de jyske Landboforeningers Udstilling i Aalborg 1908 

 blev der fremstillet Gødningskalk paa en Maade som tidligere har været 

 benyttet og til Dels endnu benyttes i det sydvestlige Jylland (Egnen 

 omkring Hjerting Bugt og Blaavand samt paa Fanø).*) 



Paa en dertil egnet Plads lægges først Lyng iblandet med Udhugst fra Klit- 

 plantagerne i et Lag paa 1-1' i Fods Tykkelse. Derpaa et 6 å 8 Tm. tykt Lag 

 Sneglehuse (eller Muslingskaller) som er opsamlet paa Strandbredden. Ovenpaa 

 dette atter et Lag Lyng ofte blandet med Hedetørv, Udhugst og andet brændbart 

 Materiale, hvorpaa atter et Lag Sneglehuse (eller Skaller) osv. indtil Stakken, 

 der som Regel er kredsrund, har naaet en Højde af 2-3 Alen. Nu tildækkes 

 Siderne med Jord, det underste Lag antændes og efter 1 å 2 Dages Forløb er 

 Brændingen forbi. Stakkens Diameter retter sig efter den Mængde Skaller, man 

 har til Raadighed. 



*) J. H. Chrf. Dau beretter i sin „Neues Handbuch uber den Torr (Leipzig 

 1823, S. 16): „om de ofte i uhyre Mængder paa Stranden opskyllede Muslinge- 

 skaller, hvoraf der paa Vestkysten af Hertugdømmerne brændes Kalk i saa be- 

 tydelige Mængder. 



