Johannes Stebnstrup: Iapetus Steenstrup i Ungdomsaarene 1813 — 1846. 11 



jo ukært for en Del, men Du kunde jo ej være glad ved at forsømme det, Du skulde, 

 og saa kunde vi heller ej glædet os med Dig«. 



I September rejste lap. Stp. sammen med sin Klassekammerat og Stuefælle Andreas 

 Kaarsberg til Kobenhavn, og det Vidnesbyrd, som Rektor Tauber gav sin Elev med 

 paa Vejen, var det mest hædrende. 



2. Examen artium, den første Studentertid og Hjemmelivet i Hillerslev. 



1832—1835. 



Professor Tauber søgte paa alle Maader at gøre Banen farbar for sin Yndling. I 

 det latinske Dimissionsbrev for Steenstrup, e schola Albiirgensi ordine primus, skriver 

 han: ita apud nos animum ad literas appulit, ut animi candore, intemerata morum honc' 

 State, itigenii docilitaie et discendi aviditaie benevolentiam docenlium alUceret, sibique rcti- 

 neret. Han meddeler heri ogsaa om hans Sygdom, der havde hindret ham i at udgaa 

 af Skolen Aaret før. I et Brev til Professor Madvig meddeler han, at »den øverste af 

 indeværende Aars Cand idater fra Aalborg Skole I. S. Steenstrup næsten hele Aaret 

 har lidt af Følgerne af en stærk Forraadnelsesfebcr og har været for svækket til at kunne 

 læse med Gassens øvrige Disciple, hvad der i Aarets Løb er med den gennemgaaet«, 

 og beder derfor Examinator tage Hensyn hertil og prøve ham i det Pensum, som forrige 

 Aars Candidater opgav, hvilket han opregner. 



Han havde endvidere ladet Stiftsfysikus, Justitsraad H. P. Hoff Hansen give en 

 Erklæring om: »at Candidat Steenstrup i afvigte Aars P^orsommer blev angreben af en 

 meget farlig Nervefeber, under hvilken han i længere Tid svævede mellem Liv og Dod. 

 Denne Sygdom efterlod ej alene en langvarig Legems Svækkelse, hvoraf han kun højst 

 langsomt reconvalescerede, men tillige og en betydelig Svækkelse af hans mentale Evner, 

 fornemmelig af Hukommelsen. Han var derfor nødsaget til i hele afvigte Sommer ganske 

 at afholde sig fra Studeringer og ved Ophold hos sin Fader paa Landet søge at genvinde 

 noget physisk Kraft. Som Følge deraf kunde han ikke blive dimitteret til Acadeniiet 

 forrige Aar, som ellers havde været bestemt. Men endnu i det sidste Skole^ar har hans 

 Hukommelse vedbleven at være saa svag, saa at han, for ikke ganske at tabe samme 

 uigenkaldelig og for iæmpelig efterhaanden at kunne genvinde samme, der skønt vel 

 en Del bedre dog langt fra har opnaaet den Styrke, som før denne hans omtalte Sygriom, 

 ikke har kunnet taale at anstrænge sine Sjæleevner synderlig, eller noget vedholdende 

 befatte sig med sine Studier«. 



Den InteresHe og Kærlighed, hvormed Tauber omfattede sin Elev, fremgaar ogsaa 

 af et Brev, han tilskrev ham: »Fremdeles sender jeg en Anmeldelse Dem angaaende 

 efter Aftale til Professor Madvig, som De ej skal levere ham førend Dagen for eller samme 

 Dag, han skal exiiminm« Drm. løvrigt tror jci^, De bør gaa i Ahnindelighed til «'nliv«T 



2* 



