Johannes Steenstiu c: Iapetis SrKKNsTm r i Ungdomsaarenc 1813—1845. 31 



»Med vor Ven Forchhammer har jeg talt meget idag, og netop om mine Forretningers 

 Gang, som han med Rette fandt noget langsom; han indsaa snart, at hvad der 

 standsede mig var ForskelUgheden [af Arbejdet], men var dog heller ikke uvillig til 

 at indrømme, at der var nu ikke andet for end at holde ud saa vidt mulig indtil 

 Enden ; at noget gik fra Haanden, glædede ham ligesom mig; noget — men ikke 

 meget. Vi lide omtrent af den samme Orm«. Stp. maa imidlertid misunde Forch- 

 hammers Lethed ved at arbejde. »Nej , vogt Dem for at opsætte !« sagde Forch- 

 hammer i Aftes, »jeg har selv sørgeligen erfaret Følgerne« ; jeg kunde have føjet til: 

 »Disse Ord kunne være mine« ; og naar jeg havde sagt : »Jeg erfarer endnu dagligen 

 Følgerne«, saa kunde han gerne med Rolighed have tilføjet : »Deres Ord kunne være 

 mine«. I Sandhed, han lider meget af denne Lyst, men har ogsaa langt flere og 

 flerartede Beskæftigelser, og man veed, at han langt fra er saa slem i dette Kapitel, 

 som han før har været. Og med al sin Opsættelse bliver denne Mand dog stedse 

 in saho , thi han arbejder med en uhyre Lethed, naar han først begynder at jage 

 de opdyngede Papirbunker tilside ; det er som hævede han dem med Dunkraft«. 



4. Islandsrejsen 1839 — 40 og Hjemkomsten. 



Ved kgl. Resolution af 28. Maj 1839 blev det overdraget cand. polyt. \. C. 

 Schythe og cand. I. Steenstrup at foretage en Rejse til Island for at undersøge 

 »dels Beskaffenheden af derværende Svovlminer, dels om der sammesteds findes Kul, 

 Salpeter og Nafta, saavel som for at gjøre sig bekendt med Islands øvrige fysiske 

 Beskaffenhed med fortrinlig Hensyn til Naturprodukternes økonomiske Anvendelighed.« 

 For de Rejsende blev der af Prof. Forchhammer udarbejdet en udførlig Instruks. 



Stp. var gaaet ind paa at modtage dette Hverv, som jo utvivlsomt var hædrende 

 for ham. Men det var en lang Tid at være borte fra sine Kære, Afrejsen maatte 

 ske hurtigt, og der blev end ikke Tid for ham til at tage Afsked med sin Forlovede. 

 Med Smerte, men dog med en beundringsværdig Styrke modtog Ida Kaarsberg Bud- 

 skabet om den lange Rejsefærd til det fjerne Land. lap. Stp.s Fader og Moder 

 log mod Meddelelsen herom paa helt uHge Maade. 



Pastor Slp. skriver: »Inderlig elskede Søn! Mon disse Linier skulle træiTe Dig 

 i København? — i Island? eller intetsteds? Modtager Du dem, saa modtager Du 

 tillige mine hjerteligste Lykønskninger. Gud være med Dig og bevare Dig paa alle 

 de Veje, hvor Du skal færdes! L'nder enhver Himmelegn, hvor Du skal leve og 

 virke, være han Din Klippe og faste Skjold. Nej, min elskede lapetus, jeg var ikke 

 glad ved denne Bestemmelse; at Du søger at faa Lejlighed til at udvide Dine Kund- 

 skaber — det er ret og godt; men at Du fortror Dig til Rentekamret, der ikke har 

 kunnot tænke paa at faa sine Udsendte ovj'rsendte, for alle Skibene er borte — 

 og der vel ikke saa runduligcn har hidtil betalt Dine Arbrjdnr — , dot er jusl ikke 



