36 Mindeskrift for J. Steenstrup. II. 



Pastorinde Steenstrup blev boende i Skelund, hvor hun byggede et lille Hus, 

 men det Kaarsbergske Hjem i Aalborg opløstes. Da samtidig Hans Kaarsberg fra sit 

 Kald paa Færøerne var bleven forflyttet til Græse ved Frederikssund, bad han, der 

 sad som Enkemand med en lille Datter, de to Søstre Talke og Ida om at tage 

 BoHg hos sig. 



En Dag i Oktober 1840 bar Skibet fra Island den Rejsende til Øresund, hvis 

 skovklædte Kyster han med Jubel gensaa. Men Vinden var sløj. Masser af Skibe 

 laa hinsides Helsingør og ventede paa Vind ; brændende af Utaalmodighed steg Stp. 

 i Land og tog en Vogn, som kunde føre ham til København. Imidlertid havde netop 

 det islandske Skib faaet fat i en smal Vindstribe, fra Vognen kunde Stp. se, hvordan 

 det gled ned gennem Sundet, og da han selv naaede Hovedstaden, mødte han sin 

 Kaptajn i Gaderne. 



Der var mange at hilse paa og mange at takke for modtagne talrige Breve og 

 for hjertelige Ord i Anledning af de personlige Tab, han havde lidt. Efter en kort 

 Tid at have boet paa Hotel lejede han et Værelse paa Lille Købmagergade, og nu 

 skulde Indberetningerne til Rentekammeret skrives, de mange Iagttagelser bringes 

 paa Papiret, de forladte, halvbegyndte Arbejder genoptages. 



Den kommende Vinter blev i mange Henseender en haard Tid at gennemgaa for 

 Stp. ; han var kun lykkelig ved at have sin Forlovede i saa stor Nærhed, at det blev 

 muligt ret ofte at besøge hende i Præstegaarden i Græse eller paa Holtegaard. Ida 

 og hendes Søster maatte holde Modet oppe i ham, thi nu stod han atter ved den 

 Gerning, som faldt ham saa svær, at bringe det gennem Øje og Tanke indvundne i 

 ydre Form og Fremstilling. Ogsaa legemlig var Stp. angrebet og overanstrængt, han 

 maatte stadig ty til Medicinflaskerne (men — skriver Stp. — Hannover blamerer 

 kun sig selv ved sin Paastand om, at jo mindre rask jeg føler mig, jo længere er den 

 Recept, jeg vælger); henad Foraaret kom Feberen. Jævnlig tyede han ud til sin 

 »Viberede«, et Lysthus ved Vibenshus, hvor han kunde arbejde i Ro. 



Adolph Hannover var allerede for et Aar siden draget paa en stor Studierejse, 

 og efter et længere Ophold i Berlin naaede han til Paris; først henad Foraaret kom 

 han hjem. Der var under Rejsen bleven vekslet lange Breve mellem Vennerne, og i 

 disse blev da ogsaa deres forskellige Arbejdsmaade drøftet; den Gemyttets Ligevægt, 

 som Hannover i saa langt højere Grad besad, fandt da ogsaa sit Udtryk i hans Breve. 

 »Det forekommer mig, at Din Rejse ikke har givet Dig den Tilfredshed og Sindsro, 

 som er Dig saa aldeles nødvendig«; han opfordrer Vennen til »at udse sig eet Punkt 

 og lade dette være Centrum for det øvrige ; thi vore ringe Kræfter formaa endnu 

 ikke at opfatte Alt, vi maa lade os nøje med at trænge nøje ind i een Specialitet, 

 dermed er Videnskaben og vi selv bedst tjente. Du ser vistnok, hvortil jeg sigter: 

 det er kun en Gentagelse af min Bøn ovenfor, kun at have ét Arbejde for ad Gangen. 



