38 Mindeskrift for J. Steenstrup. II. 



»Faderen, Præsten, Landmanden Johannes Wogelius Steenstrups dyrebare Minde helliges 

 med sønlig Taknemmelighed mine Studiers Førstegrøde«. 



Her skal nu ikke dvæles ved den Betydning, som dette Arbejde har haft for 

 Studiet af Danmarks naturhistoriske Fortid, eller ved den almindelig anerkendende 

 Dom, hvormed Bogen modtoges. Der er kun Grund til her at belyse ét Forhold og 

 at hidsætte en enkelt Udtalelse om Afhandlingens Resultater. Den fortjente Forst- 

 mand Skovrider paa Alheden Jens Bang havde ogsaa indleveret en Afhandling om 

 Tørvemoser til Videnskabernes Selskab, men den indkom efter at Fristen var udløbet. 

 Den blev alligevel bedømt af Komiteen, der udtalte, at Forf.s Iagttagelser ikke 

 syntes anstillede efter nogen videnskabelig Plan og manglede Nøjagtighed, men at 

 Afhandlingen indeholdt en Del interessante Oplysninger, hvorfor man vilde tilbyde 

 Forfatteren en Godtgørelse lig den halve Præmie, »naar han vilde overlade sit Manuscript 

 med Tilladelse til at benytte det paa den Maade, Selskabet maatte anse gavnlig«. 

 Selskabet overlod nu Stp. Afhandlingen til Afbenyttelse og Uddrag — saaledes som 

 Stp. udtaler i sin Bog (S. 70), hvor han jævnlig anfører Angivelser fra den — men 

 dette er sikkert snarere sket efter Selskabets Ønske end paa Stp. s Anmodning, hvad 

 da ogsaa fremgaar af Ytringer i et Brev til Prof. Reinhardt : »Endnu maa jeg endelig 

 veksle et Par Ord med Dem, Hr. Etatsraad, om det Bangske Manuskript, som jeg 

 har benyttet til Tørveafhandlingen ; jeg forstaar mig sandelig ikke ret paa denne 

 Fremgangsmaadc, og det er kun paa Videnskabssclskabets Skøn, at jeg har bekvemmet 

 mig til at lade »Kritiken« bortfalde, fordi det synes mig at være en Uopmærksomhed 

 imod Manden, som jeg i hans Sted nødig nok vilde have taalt. At tage af et Ar- 

 bejde det alene, som passer ind i Ens Kram, saaledes som Etatsraad F. Magnussen 

 undertiden gør, er noget, jeg mindre kan billige; jeg beder Dem derfor ret meget, 

 at skrive mig et Par Ord til, hvoraf jeg kan se, hvori min Misforstaaelse ligger«. 



Forstraad Bang viste sig imidlertid fuldkommen tilfreds med den Maade, hvorpaa 

 hans Afhandling var bleven benyttet, saaledes som det vil fremgaa af hans Brev til 

 Stp., efter at denne havde tilsendt ham sit Skrift, »Det er — med Hensyn til Deres 

 Skrift — saa langt fra, at jeg kunde være utilfreds med den Maade, hvorpaa De 

 har vidst at gøre Brug af de ubetydelige Bidrag, jeg har været i Stand til at levere, 

 at jeg tvertimod foler mig Dem forbunden og taknemlig derfor. Kun vil De tillade 

 mig — jeg gaar altid aabent tilværks — at ytre, at jeg, idet jeg i Sandhed erkender 

 den Grundighed og Sagkundskab og Lærdom, hvormed Skriftet er udarbejdet, saavel 

 som den Flid og Møje, hvormed Undersøgelserne ere udførte, ikke er bleven ganske 

 overbevist om, at 1) den Art Fyr, som findes i Moserne, ikke er pinus sylvestris, 

 2) Gran ikke er at opdage og 3) at Tørven selv skulde behøve saa lang Tid til at 

 genvokse, som De antager. At komme Sandheden saa nær muligt, er jo det Maal 

 vi stræbe efter. Jeg vil derfor lejlighedsvis samle alle de Data, jeg er i Stand til. 



