42 Mindeskrift for J. Steenstrup, II. 



Collin maa meddele ham, at Direktionens »utidige Kniberi og Henskyden paa Finan- 

 serne« havde medført en mindre anbefalende Indstilling fra disse, saa at Kongen 

 havde bestemt, at Direktionen og Sorø Akademi selv maatte afholde Laanet. 



Stp. maa rundt om tigge sig frem, og han beder Botanisk Haves Styrelse om 

 at faa overladt en Samling Planter; han faar Tilsagn derom mod at Haven i Stedet 

 derfor »erholder en Samling af de Planter, som vokse i Omegnen af Sorø, en Ting, 

 hvilken vistnok letteligen næste Sommer kan udføres, da De uden Tvivl vil undersøge 

 Egnen Hdt mer end Deres Formand har gjort« (jens Vahl 3-10-1841). Til Prof. 

 Reinhardt skriver han: »Det er et slemt Sted det Sorø, at drive et tilfredsstillende 

 Liv paa, og allermest, naar der til dette hører Studier. Jeg skal læse Zoologi i 

 Skolen, eller Mineralogi, eller Botanik, kort, hvad jeg selv vil; men kun een Time 

 om Ugen i hver Klasse, med Elever, som jeg kun ser den ene Time, og uden at 

 Eleverne skulle eksamineres deri til nogen Eksamen. I Sandhed en ypperlig Ind- 

 retning! Og af Zoologica ejes kun en navnkyndig Isbjørneunge, som nu af Over- 

 anstrengelse kun kan repræsentere de lavere Dyrformer og imorgen skal bortkastes« 

 (6-10-1841). Nogle Dage senere skriver han: »Kan jeg ikke tigge mig til en Cephalopod? 

 (jeg har selv sendt to fra Island«,), og samtidig hedder det: »Mage til Behandling 

 af Naturhistorien, med Hensyn til Undervisningsmaaden, Undervisningsbogen, Sam- 

 lingens Tilstand (Ikketilværelse) og Udsigterne til at faa en Samling af det aller- 

 nødvendigste, har jeg aldrig set« (11-10-1841). Dagen efter tilføjer han: »Jeg har 

 lovet Dem ikke at være Brushoved, det skal jeg holde, men ligegyldig kan jeg ikke 

 være og bør ikke være«. 



Det var ikke alene Samlingernes Mangelfuldhed, som forbavsede Stp. ; det var 

 hele den Maade, hvorpaa den store soranske Institution var indrettet, den Mangel 

 paa Kraft i Arbejdet og Disciplin under dets Udførelse, som han var Vidne til og 

 som den milde og humane Direktor G. H. Waage, med sin Mangel paa virkelig Styre- 

 evne, ikke havde Mulighed for at raade Bod paa. Netop i Sporgsmaalet om Disciplin 

 havde Stp. et Sammenstød med nogle Elever, som paaførte disse en Straf. Hvorledes 

 Undervisningen blev drevet, vil fremgaa af den Skildring, som Stp. giver i et Brev 

 til Prof. Reinhardt: »Vi ere Gudskelov alle ret vel; mm Ida faar rigtignok nu og da i Sinde 

 at ængste sig lidt for mig, naar det Soranske Uvæsen bringer mig af mit gode Skind. 

 Saa voldsom en Ekspektoration som den, hvortil jeg i sidste akademiske Raad kom, 

 er maaske sjelden i Sorøs Annaler, men jeg forsikrer Dem, Hr. Etatsraad ! , at var 

 De Lektor hernede. De taalte ikke een eneste Dag den Behandling, som her ikke 

 blot taales, men ogsaa billiges, forsaavidt som man formedelst Direktorens rolige Natur 

 aldrig kan faa noget Utilbørligt hemmet eller forandret. Til min faderlige Ven være 

 det sagt i al Fortrolighed, at jeg for min Part umulig kan tie, hvis denne Søvnighed 

 og Uforsvarlighed ikke bortfalder. Hvilken Interesse skulle vi have af at læse, naar 



