50 Mindeskrift for J. Steenstrup. II. 



digen var beklædt af vor fælles uforglemmelige Lærer Etatsraad Reinhardt, hvis varme 



Iver for Videnskaben og aandfulde Opfatning af samme, samt øvrige agtværdige 



Personlighed vistnok har bidraget meget til det Opsving, Zoologien har taget hos os, 



og hvis videre Udvikling det glæder mig at se betroet i saa værdige Hænder, ligesom 



jeg perspnligen maa takke Dem for den Omhu, De har skænket mine Privatanliggender 



ved at tage Separataftrykkene af mine Afhandlinger til Videnskabernes Selskab under 



Deres Varetægt, samt for den Ulejlighed, De i den Anledning har haft ved Besørgelsen 



af den sidste Sending til mig. 



Sluttelig beder jeg Dem modtage Forsikringen om den sande Højagtelse, hvormed 



jeg forbhver Deres hengivne og forbundne r. ,,» , 



•' ^ 6 & p \Y Lund. 



Som en Afslutning paa de saalcdes fremsatte Bemærkninger om Stp.s Bestræbelser 

 for at naa ind til en almindeligere Naturbetragtning skal her endnu kun hidsættes en 

 lille Udtalelse fra Sorøtiden, der blev skrevet til det af I. Levin »til Brug ved Skrift- 

 læsning i Skolerne« udgivne »Album af nulevende danske Mænds og Quinders Haand- 

 skrifter« (1846), og hvori Stp.s rehgiøse Standpunkt kommer til Orde: 



Naar Naturen om Foraaret pludselig rydder si* Sne- og Isdække bort, og der 

 med Eet i Form af utallige Blomster mylrer Liv frem af den Jord, som før laa kold 

 og livløs, føle vi os ligesom hensatte i Skabelsens Dage, da den hele Mangfoldighed 

 fremstod af et Intet. Og ere vi end ikke Vidner til en Skabelse, se vi dog en 

 Opvækkelse til Liv ; thi naar de første og stærkeste Indtryk af Trylleriet ere vegne 

 for den roligere Betragtning, lader denne os skue ned i Tilblivelsens utalhge Værk- 

 steder, og der fmde vi alt foruddannet. Martsviol og Skovanemone, Vintergjæk og 

 Hyazint, og hvad alle disse Vaarens og Livets nye Gjæster hedde, staa fuldfærdige 

 med Bæger og Krone, Støvblade og Frugtblade, hver i sin Knop eller Løg, rede til, 

 paa første Vink af de oplivende Solstraaler, at sprænge Dækket tilside og begynde 

 Livets store Skuespil, hvori enhver har faaet sin Rolle at udføre. Sit at forkynde og 

 Sit at være Vidne til og at opfatte, og det harmoniske Sammenspil vidner noksom 

 om, at den hele Natur aner, hvad der rører sig i den. — Men der bringes ikke nyt 

 Liv i Naturen alene ; Mennesket, som med den har delt den dybe Længsel efter 

 Vaaren, lever op igjen ved dennes Komme og ser i Skuespillet, den opfører for ham, 

 en Forjættelse om det Liv og den Harmoni, hvortil ogsaa han engang i en Vaar 



ved en Guddomsstraale skal vækkes. 



lapetus Steenstrup. 



En ejendommelig Afveksling for Stp. var det, at han i en lang Tid af Aarene 

 1843 — 44 havde den islandske Naturforsker og Digter Jon Hallgrimsson boende 

 hos sig. 



