Johannes Stbbnstrup: Iapbtus Stbenstrup i Ungdomsaarene 1813 1845. 51 



Halgrimsson havde taget Adgangseskamen ved Universitetet samme Aar som 

 Steenstrup, men var 6 Aar ældre. Til Studiet af Naturen var han udrustet med et 

 skarpt Øje, ligesom hans fine digteriske Gemyt var aabent for dens Skønhed. Tidligt 

 var han traadt i venskabeligt Forhold til Stp., der ogsaa maatte føle sig tiltalt af 

 hans aabne, venlige Sind, om han end maatte beklage den Mangel paa Energi eller 

 paa Evne til at modstaa Fristelser, som skabte Hindringerne paa hans Bane. Under 

 Rejsen paa Island havde Hallgrimsson i det andet Aar været hans Ledsager i Stedet 

 for cand. Schythe, og de vare komne udmærket ud af det ved hinandens Side. Et 

 Brev, dateret Reykjavik 4. Okt. 1841, vil kunne være Vidnesbyrd om den Glæde, de 

 begge havde haft ved Følgeskabet. 



iMin gode kære Steenstrup! Hvor dit Brev har bedrøvet og glædet mig. J^ 

 maatte le og græde, som det hedder i Novellerne. Nu vil jeg, som det sig hør 

 og bor, begynde med et Digt fra i Gaar, der kunde passe til denne højtidelige 

 Lejlighed. 



Til Klippen i dens Vælde, 



til Bølgen i dens Gang, 



Ak, til mit Hav og Fjelde 



jeg tolke maa min Sang; 



thi jeg er træt og ene 



og sidder langt fra Dig 



paa mossede, brændte Stene, 



og Ingen hører mig. 



Du kjender jo den hulde, 

 den blaalig-dunkle Nat, 

 den hemmelighedsfulde, 

 som dølger Bjergets Skat. 

 Du ved, at naar den hænger 

 sit Slør for Dværgens Hjem, 

 da er det just sig trænger 

 en Hær af Tanker frem*). 



Men Ak, de hænge dorske 

 i »Hjallen« fra ifjor, 

 de skønne Tanketorske, 

 mit gode Sjælefoer. 



*) 8e r. Eks. den Aften paa Siranden i AOalvik. 



