56 Mindeskrift for J. Steenstrup. II- 



tykke Luft dernede vel kunde synes endnu tykkere og tungere for Humøret i). Sam- 

 lingerne eller det saakaldte Museum laa i største Uorden og saa fuldt af Smuds, at 

 hun og hendes Søster tilsidst selv havde maattet hjælpe Stp. med at vaske. Lærernes 

 Arbejde samtidig ved Skole og Akademi var overvældende ; der var idel Utilfredshed 

 hos Adjunkter og Lektorer, og intet Forslag om Ændring kunde trænge gennem. Dog 

 havde Hjemmet altid været et lykkeligt Sted for Steenstrup og hans Hustru. Men 

 nu ere Skyerne adskilte og Vejret klart. Udskillelsen af de to Instituter har virket 

 overordentligt, I Skolen er den gode Disciplin kommen igen gennem de nye Ad- 

 junkter og ved Rektor Bojesens Livlighed og hans Virksomhed for alle dem, der staa 

 i Berøring med Skolen. Der er nu ordentlig Liv og Glæde mellem Ungdommen, som 

 gør alle godt. Næsten alle Lektorer ere afholdte, og Steenstrup staar sig godt med 

 alle sine Kolleger (»naar jeg fratager denne Hjort«). Hun og hendes Mand udbrød 

 derfor ofte : Ja, Sorø nu er ikke som Sorø før. 



Da Stp., hans Hustru og Svigerinde kom til Sorø, besluttede de foreløbig 

 at holde sig i Stilhed. De vilde ikke hvirvles ind i Selskabelighed, den nye Lærer- 

 gerning lagde i høj Grad Beslag paa Steenstrups Kræfter, økonomiske Hensyn gjorde 

 sig gældende, og de mange givne Løfter om videnskabelige Arbejder og Indberetninger 

 hvilede som et Tryk. Da Stp. afslog en Indbydelse fra Professor Hauch, skrev 

 denne: »Det gør mig ret ondt, at vi ikke skulle have den Glæde at se Dem hos os i 

 Morgen, tilligemed Deres Familie ; for Resten kunde De ikke let finde nogen, der mer 

 sympathiserer med Dem i Ulyst til Selskaber, især saaledes som de falde hos os i 

 Sorø. Kom da engang, naar De har Lyst, og jeg lover, at De og Deres Familie da 

 skulle være ganske alene, uden at besværes af noget videre stort Gompagni«. 



Imidlertid udfoldede sig et Hjemliv i Stp. s Hus i den lykkehgste Skikkelse. Hans 

 Hustru erklærede snart, at det var »det velsignedste Hjem, Himlen havde skænket 

 dem«. Glæden var saa meget større, da en Datter fødtes dem i September 1842. De 

 boede først i Akademiets Bygning ved Klosterporten (»Trykkergaarden«), men flyttede 

 1843 ind i den langt rummeligere Bolig i Karen Schyttes Gaard, hvortil der desuden 

 fandtes Have. Jævnlig havde de Slægtninge og Venner i Besøg, i de senere Aar 

 havde de ogsaa skolesøgende Elever som Pensionærer. 



Der var over Livet i Sorø en Del provinsiel Snæverhed og Ængstelse for at støde 

 an mod Formerne. En Dag kom Steenstrup med sin Families kvindelige Medlemmer 

 og Gæster hjem fra Skoven, de førte en Rigdom af Blomster og Løv med sig og 



^) Den tunge Luft og den fugtige Grund i Sorø var ofte paa Bane i Debatterne om Sorø 

 og dets Akademi (selv disse Forhold vilde Peder Hjort bestride), og den belyses maaske ogsaa 

 ved omstaaende Billede. Imidlertid maa det erindres, at der i denne Henseende paa flere 

 Maader og ganske særlig med Hensyn til Engstrækningen Flommen er foregaaet meget store 

 Forandringer siden Tilstanden i 1840erne. Jfr. Th. Hansen, Sorø, S. 15 ff. 



