Japbtus Stbenstrup: Et hidtil utrykt Arbejde vedrørende Tørvemoser. 17 



viste det sig at i den med Græsblade blandede nederste Tørv (Flægtørv) stode Birke- 

 stammer paa deres Rødder ganske tæt ved Siden af hinanden, uden at sende deres Rødder 

 igjennem Tørvemassen ned i Sandet. Denne Birkevegetations Levninger kunde jeg 

 spore i Tørven endog en god Fjerdingvej ud i Mosen fra den nordlige Side af (Hjermits- 

 løvgaardsiden), saa der er al Rimelighed for at en Birkeskov tidligere dækkede den hele 

 Flade, hvorpaa Vildmosen senere er leiret, og det saa meget mere som endnu ved Randen 

 og i »Birkebuskene«, som ligger en halv Miil omtrent fra Toftegaardene, Birketræerne have 

 holdt sig igjennem Aarhundreder, rigtig nok i deres buskede og duunhaarede Form. — 

 Dog traf jeg den ikke med Boret under de talrigen anstillede Forsøg fra flere forskjellige 

 Punkter. Mosens Underlag er overalt grovt Strandsand i et Lag, hvis Tykkelse neppe paa 

 noget Sted overstiger 2 Fod; dets Overflade er ingenlunde jevn, men nærmer sig nu og da 

 mere til Mosens Overflade; ved Hjermitsløvgaard viste de parallele Tørvegrave at disse 

 høiere Strækninger af Bunden gik nøiagtigen i Retningen fra S. til N. og saaledes dan- 

 nede »Rimmer«. 



Under Sandet ligger en blaalig Sandmergel, overmaade rig paa Skaller af Saltvands- 

 bløddyr: Littorina littorea, Turritella, Natica, Lutraria, Mya, Cardium og fl., et umis- 

 kjendeligt Tegn paa, at den hele Strækning i sin Tid var en Vig af Vesterhavet og Liimfjorden. 



Af saadanne Natur- eller Kunstgjenstande, som kunde kaste noget Lys over Mosens 

 Ælde, er der aldrig fundet Noget, hverken i Underlaget eller i selve Tørven, uagtet Tørv- 

 grøfterne indtage en Linie af 3 — 4 Miil idetmindste. Kun skal der een eneste Gang være 

 fundet Stykker af en Hjortetak i Nærheden af Hjermitsløvgaard. 



Vildmosen maa naturligen dele det Phenomen, at Randen ligger lavere end Midten af 

 Mosen, med de øvrige Høimoser; men at den skulde danne et Mosebjerg, eller atConvexi- 

 teten af dens Overflade skulde vedblive at tiltage lige ind imod Midten, eller at den midterste 

 Flade skulde være den høieste Deel af Mosen finder jeg megen Grund til at betvivle. Naar 

 man fra Omkredsen af Mosen gik ind i den, var det øiensynligt at Overfladen hævede 

 sig bctydeligen — betydeligst i de første 700 Skridt fra Randen, mindre betydeligen i de 

 derj>aa næste 300 Skridt; indenfor et Belte af denne Bredde forekom mig Mosens Over- 

 flade at være omtrent horizontai (i enkelte Strækninger snarere maaskee concav end 

 convex) og naar jeg efter en Radius var gaaet omtrent 2000 Alne ind i Ntpsen kunde 

 jeg formedelst Overfladens Hvælving ikke see de mandshøic Tørveskruer, som stode 

 ved Landingen (f. ex. ved Biersted); jeg ansætter derfor den Høide, som den roere 

 hvælvede Deel har over det lavere Randpartie, for at være omtrent lig 10 Fod, og jeg 

 antager at denne Hvælving skyldes ligesaameget den Sammensynkning ug (om endog 

 kun svage) Udtørring, som Tørvegravningen langs med landingen, hvor uhensigtmsE«- 

 sigen den endog indtil de sidste Aar har været, har foraarsaget,') som den er en Følge 



>) Da det ikke blot har megen videnskabelig Interesse at vide om HoimoMni« virfcsUgMi 

 have en hvælvet Overflade, og denne Hvælvings Beskaffenhed, men da del ogsaa m. II. til den 



8 



