Th. Thoroddsen: Japbtus Stbbnstrups Rejser paa Island 1839 — 1840. 7 



maaned 1840 med et Skib, der kom til Havnefjord*). I samme Anledning var der 

 efter Sædvane ogsaa en Skolefest paa Bessastadir, hvor Latinskolen dengang var; 

 Steenstrup bivaanede denne Fest og undrede sig meget over Elevernes alvorlige Miner 

 og Mangel paa Munterhed. 



Steenstrup ogSchythe kunde ikke enes; de synes ogsaa at have været af en meget 

 forskellig Karakter. Steenstrup var ilter og kolerisk, stadig i Bevægelse og Aktivitet, 

 opfyldt af en brændende Iver for Videnskaben. Schythe skal derimod have været 

 indolent og magelig'), synes ikke at have følt sig forpligtet til at arbejde mere end 

 højst nødvendig og har vel heller ikke haft den Iver og Interesse for rent videnskabe- 

 lige Sporgsraaal, som Steenstrup havde. Schythe var dog en godt begavet og dygtig 

 Mand og kunde, naar han vilde, frembringe Arbejder af Betydning; det viser hans Bog 

 om Hekla, Rejseberetningen om Odadahraun, samt forskellige andre Arbejder. I 

 sine Breve klager Steenstrup meget over, at han ikke kan faa Schythe til at bestille 

 noget, han gik helt op i Bylivet i Reykjavik og kunde ikke engang formaas til at anstille 

 fysiske og komiske Forsøg med Luftarter fra Solfatarer og varme Kilder, hvad der 

 dog var hans særlige Pligt, og hvortil han var udrustet. Det endte da ogsaa med, at 

 de i Fopaaret 1840 ansøgte Rentekammeret om, at de maatte skilles og næste Sommer 

 hver tage sin Del til Undersøgelse, og dette bifaldtes*); Schythe skulde rejse til Nord- 

 og Østlandet for at undersøge Svovllejer og Svovlkilder, Steenstrup skulde berejse 

 Vestlandet hovedsagelig for at undersøge Brunkul og Surtarbrand. I Begyndelsen 

 af November 1839 kom Jonas Hallgrimsson til Reykjavik fra Nordlandet og tilbragte 

 Vinteren her, men var næsten hele Tiden syg. Henad Foraaret begyndte han dog at kommo 

 sig, og det blev bestemt, at han skulde rejse sammen med Steenstrup til Vestfjordene. 



I Sommeren 1840 rejste J. C. Schythe altsaa som bestemt til Nord- og Ostlandet 

 og havde til Følgemand Islænderen Sioukd Gunnarsson (1812 — 1878), senere Præst 

 og Allhingsmand, der var særlig kendt med det indre Højland, da han i Sommeren 

 1839 havde været sammen med Bjørn Gunnlaugsson j)aa hans Rejse over Ørkenerne 

 Nord for Vatnajokull. 



Schythe foretog nu en lang og farefuld Rejse tværs over Ørkenen Odadahraun, 

 men var saa uheldig at faa daarligt Vejr og Snestorme, saa at de tiltrods for udnia»rk«'l 

 Udrustning nær vare omkomne, mistede flere Heste*) o. s. v. DerefU'r n»J8te Schythe 



•) C. E. Bardenfleth'« Livserindringer S. 39. Efterretningen om Fnidcrik d. VII. Dod d. 16. 

 November 1863 naaede heller ikke Reykjavik før d. 4. April 1864. 



*) Den islandske Forfatter Maomis Grimshon, som en kort Tid var sammen mod Hrhvlhe 

 ved Hekla 1846, skildrer ham som en beleven og omga>ngelig Mand. men omtaler ogsaa hans Mage- 

 lighed. Schythe havde bl. a. ladet slæbe en Sofa ind i sil Telt, paa hvilken han tilbragte en hel Del 

 af sin Tid. SmI. Landfrædissaga Islands IV. S. 'åd. 



*) Lovsjimling for Island XII. S. 24. 



«) J.C. Sciiytiik: En Fjaldreiso i Island i Sommeren 1840 (II. Kmyer« TIdwkrifl III. 1841. 

 S. 881—894). 



