A. G. Nathorst: Minnen från samarbete med Japbtus Stbenstrup. 5 



också, att han i detta foredrag på olika stållen talar om furen såsom det fdrsta 

 skogbildande trådet. Han sager nåmligen, att genom att undersoka de olika lagren 

 i skogsmossarna hade man kommit till erfarenhet dårom, »at den første almindelige 

 Skovvegetation over hele Landet har været en Naaletrævegetation, blandet 

 hist og her med de Træsorter, som endnu stadig indtage de aabne Pletter mellem 

 Naaletræerne, nemlig Bæverasp og Birk; forøvrigt har Vegetationen i sine store 

 Træk været en ren Naalevegetation, og netop en Fyrreskov«. Och på ett annat 

 stalle heter det också, att »Landets oprindelige Naaleskov (Fyrreskov) afløstes af 

 Løvskov«. Man skulle håraf kunna formoda, att han ej långre ansåg aspens region 

 såsom sjålfståndig, utan blott som en underordnad del af fururegionen. 



Annu mårkligare år dock, att han i fråga om orsakerna till det ena trådslagets 

 uttrångande af det andra, furens af eken, ekens af boken, ej med ett ord hånvisar 

 på foråndringar af klimatet. Huru han i stallet tånkt sig saken, framgår bast af 

 hans egna ord : 



»Hvad fremkalder saadanne Planters, saadanne hele Skovvegetationers For- 

 svinden? — en Forsvinden, som jo var saa fuldstændig for vore store Fyrreskoves 

 Vedkommende, at hele Landets Overflade var blottet for dem og havde været det 

 i mange Aarhundreder, da man imod Slutningen af forrige [18.] Aarhundrede begyndte 

 igjen at plante Naaletræer paa vore Øer og i Jylland«. 



På detta svarar han, att orsakerna dels åro att soka hos naturen sjalf, dels 

 åro framkallade af månniskan. Han menar nåmligen, »at der gjennem den hele 

 Natur spores ligesom en Art af Vexeldrift, som don Landmanden bruger, for at 

 samme Jordbund skal vedblive at give fyldig Væxt, og at vi overalt, hvor vi af 

 Erfaring kjende en Egns Beskaffenhed i længere Tid, see smaa Forandringer ind- 

 træde, der efterhaanden blive til større. Een Plante synes ligesom at have taget 

 det for den mest Brugbare ud af Jordskorpen og giver derefter Plads for den Art, 

 for hvilken Forholdene nu egne sig bedre. Allerede deri kunne vi maaske have en 

 Hovedgrund til, at Vegetationer ere blevne indskrænkede eller gaaede tilgrunde efter 

 en vis Tids Forløb, idet de nemlig have ligesom udhungret sig selv og maaske 

 ogsaa udlevet sig selv«. Han hånvisar i samband hårmed på landets hojning, som 

 bland annat medfort, att vattendragen bUttre kunnat drånera den omgifvande mar- 

 ken, som foljaktligen på munga stållen blifvit mindre fuktig ån forut. 



»Men jeg vil fremhæve, at der ingen Tvivl er om, at Mennesket ogsaa har haft 

 en ganske betydelig Indflydelse paa Forholdene i vort Lands allerførst«^ Skovvege- 

 tation, Fyrreskoven, saa at dens Forsvinden derved er indtraadt ligesum mere plud- 

 solig eller mere paa eengang, ond den ellers vilde have gjort«. Och sedan han anfdrt 

 skålen fdr denna uppfattning, sammanfattar han svaret på den uppstAllda frågan 

 sålunda: »Hvad der historisk kan bevises for Bøgens Vedkommende, har da maaske 



