8 Mindeskrift for J. Steenstrup. V, 



sokningar af de arktiska våxtlåmningarnas forekomst i andra delar af Skåne*), och 

 afslutar brefvet sålunda: »Det skulde meget glæde mig, at kunne gjøre nogle Excur- 

 sioner med Dem i vore Moser og Lergrave her, forat anstille en Sammenligning mellem 

 Dannelserne her og i Skaane. Naar De vil tage tiltakke her i Huset, som vi kunne 

 indrette det, vilde jeg bede Dem om venlig at tage et saadant Forslag i Overvejelse.« 



Svaret blef naturligtvis j åkande, och det var med stor glådjc och spånning, 

 som jag begaf mig ofver till Kopenhamn, dår jag på det ålskvårdaste blef mottagen 

 af Steenstrup och dennes familj. Som jag emellertid tyvårr icke fort några anteck- 

 ningar rorande våra exkursioner, maste jag i det foljande lita på mitt minne, och då 

 man efter 42 år icke kan komma ihåg allt, år det naturligt, att foljande framstållning 

 i ett och annat afseende maste blifva något bristfållig. Jag kan sålunda icke med 

 såkerhet uppgifva namnet på de lokaler vi besokte, men antager att det gållde mos- 

 sarna i nårheten af Rudersdal, dit Steenstrup 1869 fort de Quatrefages. 



Den forstå dagens utflykt gynnades så till vida, att blad af dvårgbjorken {Be- 

 tula nand) ymnigt antråffades i de understå torflagren af en mosse. Fortjånsten af 

 detta fynd tillkommer helt och hållet Steenstrup, som på forhånd vidtalat en arbe- 

 tare att lågga upp en serie prof af torfvens understå lager. Dessa prof blefvo nu gran- 

 skade och befunnos innehålla blad af dvårgbjorken i stor mångd. Det af Schouw 

 och Vaupell fordrade beviset for att klimatet fordom verkligen varit kallare var 

 sålunda redan nu presteradt. Vi kommo sedan till en nåstan fullståndigt utgråfd 

 och utdikad mosse, hvars botten utgjordes af lera och mojligen åfven något snåck- 

 gyttja. Om jag minnes rått, var det i de på sidorna ånnu befmtliga kvarlefvorna 

 af just denna mosse, som jag hade tillfålle att forstå gangen se och glådja mig åt de 

 af Steenstrup urskiljda fur- och eklagren med otahga mångder kottar och ekollon. 

 Ehuru jag maste antaga, att vi hår skulle fmna arktiska våxtlåmningar i leran, lyck- 

 ades detta till en borjan icke. Steenstrup ville nåmligen soka på sidorna af båck- 

 enet, dår lagren snart utkilade, ty han var angelågen att få reda på betydelsen 

 af hvad han kallade »det lille Riis«, som han dårstådes iakttagit i leran, men hvilket, 

 såsom jag antager, endast var rotter och rottrådar. Och då han var cicerone hår, 

 tordes den tjugoårige studenten naturligtvis icke gora invåndningar. Emellertid 

 maste Steenstrup for något sammantråde på e. m. återvånda till Kopenhamn, och 

 vi kommo då ofverens om, att jag skulle stanna kvar och om natten herbergeras 

 i dårvarande »Kro«. Når jag blef ensam, gick jag ned i det fullståndigt torrlagda 

 båckenets midt, och dår fann jag snart nog utomordentligt vål bevarade blad af den 

 arktiska florans arter, Betula nana, Salix reticulata, Dryas octopetala m. fl. Jag kan 

 naturligtvis ej nu komma ihåg alla de arter, som funnas precis hår, men ånnu minnes 



^) A. G. Nathorst, Om arktiska våxtlemningar i Skånes sotvattensbildningar. Ofvers. K. 

 Vet. Akad. Forh. 29 (1872). 



