A. G. Nathorst: Minnen från samarbete med Japbtus Stbbnstrup. 11 



Ursus spelaeus, Rhinoceros tichorhinus og Elephas primigenius kunne have noget- 

 somhelst Tilhold og Velvære under saadanne Vegetations- og Klimaforhold. Jo 

 bedre Linien for denne arktiske Flora bliver bekjendt, jo bedre vil ganske sikkert 

 ogsaa disse to Faunaer, som man nu aldeles vil forene til Eet, gaae udfra hinanden. 

 Jeg glæder mig derfor særdeles over Deres fortsatte Undersøgelser, selv om det kun 

 dennegang bliver væsentligt Recognosceringer«. Han omnftmner vidare, att han sjfilf 

 samma sommar undersokt några mossar och deras underlag uppe på toppen af Arden- 

 nerna. Hvad de hemforda profven kunde innehålla, visste han ånnu ej, men rotter 

 af Eriophorum, Scirpus o. s. v. hade allestådes visat sig som hans varsta fiender, ty 

 de genomdrogo den underliggande leran så tått, att hoppet om något best&mbart 

 i densamma var ytterligt reduceradt. Till slut heter det: 



»Det vil vist interessere Dem at erfare, at jeg tilsidst i Vintappermosen har faaet 

 den arktiske Flora frem i stor Maalestok — uagtet den lod længe vente paa sig! — 

 Nu farvel! Fortsæt som De har begyndt!, men pas lidt paa Deres Helbred!« 



Ifrågavarande bref erholl jag som nåmndt forst 1877, då Steenstrup i ett annat 

 bref meddelar foljande: »Jeg er dog ogsaa paa en anden Maade ifærd med at sende 

 Dem, kjære Dr. Nathorst, hvad jeg havde tiltænkt Dem og ikke, saa formoder jeg, 

 har sendt Dem. Jeg sigter til indlagte Brev fra 1872, som jeg imellem andre gamle 

 Papirer — deis Udseende viser det — har forefundet for kort [Tid] siden, og som jeg 

 vilde have antaget for Copie eller Udkast til en Skrivelse til Dem, naar det ikke havde 

 været omgivet af Convolut med Udskrift til »Ziirich, poste restante« og i min Brev- 

 fortegnelse just fmder anført Brev fra Dem 16. September 1872, men intet Brev fra 

 mig til Dem i hele September Maaned 1872. Ved at fremsende det, sender jeg kun 

 hvad Deres er og søger at vise, at om jeg end har forsømt Dem overmaade meget 

 hvad Brevene angaar, har jeg dog været noget bedre end det saae ud til.« 



Ehuru icke i direkt samband med mina forbindelser med Steenstrup såsom for- 

 skare, vill jag hår inflicka några ord om bekantskapen med hans son Johannes, hi- 

 storikern, numera professom. Vi blefvo bekanta under min visteise hos familjen i Kd- 

 ponliamn, och jag tror att vi gjorde en exkursion tiil Lyngby på egen hånd, vid ett 

 tillfålle då Japetus Steenstrup var hindrad. Johannes låg for studier i Stockholm 

 från september 1873 till januari 1874, elier just under den fdrsta tiden for min egen 

 visteise hår. Vi trftffades emellanåt, och då Johannes blef inbjudcn att tillbringa 

 julaftonen hos Hans Hildebrand samt dårvid nftmnt, att vi båda tånkt fira julen 

 tillsnmmans, fick ttfven jag inbjudnn att fiilja med, något som dock icke blef af, emodan 

 jag i sista stund blef inbjuden till en slttkting. Jag såg kort dArcfier ett bevis 

 på den innerliga tillgifvenhet, mod hvilken Steknbtrups familj var fflst vid Jo- 

 hannes. Han visade mig nUmligen en fotografi, som han erhållit från hemmct till 

 julen, och på hvilken man ser hela familjen samlad kring fadren, som i sin hånd har 



