12 Mindeskrift for J. Steenstrup. VI. 



Noch stehen diese wenigen Beyspiele zu einzeln da, um allgemeinere Folgerungen 

 daraus ziehen zu diirfen" ^). 



Det var de allmångiltiga resultaten af iakttagelserna, hvilka Dau icke formådde 

 vinna, som Steenstrup vann. 



Många andra viktiga observationer, som kunde vara vårda att nårmare berora, 

 finnas i nu ifrågavarande kapitel af Steenstrups hufvudarbete, men utrymmet tillåter 

 endast att framhåfva ett fåtal. Han framhåller betydelsen af undersokningar ofver, 

 i hvilka lager fornsaker i mossarna antråffas, mojligheten till absoluta tidsbeståm- 

 ningar och felaktigheten i de aldre forfattarnes uppgifter om granens forekomst som 

 fossil i mossarna. Tanker man på den hårskande uppfattningen om granens allmånna 

 forekomst och att då lor tiden inga som hålst teoretiska skål talade dåremot, maste 

 man medgifva, att Steenstrups naturforskareoga och kritiska låggning firat en verklig 

 triumf, då han till fullo kunde visa, att den rådande uppfattningen var felaktig, Sår- 

 skildt år noten sid. 86 karaktåristisk. Han undersokte en mosse vid Uggelose och blef 

 dårvid mycket ofverraskad, att i den från bottnen upptagna torfven finna gran- 

 kottar, som ,,baade udvendig og indvendig vare torvfarvede". Vid sonderbrytandet 

 voro de dock friska och Steenstrup lyckades till sist klargora att ,,der engang havde 

 været brugt" grangrenar från en rått langt bort liggande granplantering vid fore- 

 gående arbeten i mossen. 



Sådana triumfer f5rklara delvis den kraft, med hvilken han i andra fall genom 

 årtionden holl på uppfattningar, som ej voro tillråckiigt grundade. En sådan var den 

 han uttryckte i orden: „Saavidt den (eken) hidtil er blevet mig bekjendt fra Skov- 

 moserne, maa jeg antage den for at have bestaaet fornemlig om ikke udelukkende 

 af Vinteregen (Quercus sessiliflora) da alle de Levninger af Frugt, Grene og Lov, 

 hvilke jeg hidtil har havt Leilighed til at undersoge, vise fuldkommen Overensstem- 

 melse med dette Træe. Denne Fortidens Egevegetation kan da næsten med samme 

 Ret som Fyrre vegetationen, antages for at være uddod her i Landet". Det samma 

 galler om hans uppfattning, om alen såsom skogbildare aldre an boken, af hvilken 

 senare han ej fann några låmningar i mossarna. Betråffande denna fråga yttrar han 

 sig dock med vida storre forsiktighet. 



„Det bliver derfor meest antageligt at sætte Elievegetationen tidligere end Boge- 

 træet. Kun staaer det uundersogt, hvorvidt Elletræet har indtaget mere end den 

 nærmeste Omgivelse af Skovmoserne, eller har udbredt sig i sammenhængende Skov 

 over Hoistrækningerne mellem disse." 



Frågan om menniskans samtidighet med de olika skogs vegetationerna, som skulle 



1) J. H. G. Dau: Die Torfmoore Seelands. Kopenhamn 1829, sid. X, noten, Steenstrup kande 

 åfven Daus andra hufvudarbete: Neues Handbuch iiber den Torf, dossen Natur, Entstehung und 

 Wiedererzeugung, Nutzen im AUgemeinen und fiir den Staat u. s. w. Leipzig 1823, samt ett enligt 

 dr. Hartz nu till synes forkommet manuskript af honom. Dau dog i Kopenhamn 1831. 



