Gunnar Andersson: Japetus Steenstrup och torfmossforskningen. 15 



vordnad for hvad han akrifvit, att han ej ville rora ett ord i den urspningliga lex- 

 ten, utan blott i några få noter tillade några ord om ett par af de alira viktigaste 

 nya upptåckterna, dåribland sex rader om den storetå upptåckt, som på detta arbets- 

 område gjoits efter hans egen ungdoms storverk: fyndet af en arktisk flora i mos- 

 sarnes bottenlager. 



En dag i borjan af november 1892 erholl jag från Steenstrup ett konfidentiellt 

 korrektur på några få sidor med titeln „Til Istidens Gang i Norden'*, hvilket åfven 

 tillstållts Johnstrup, Nathoret, Hartz och Warming for yttrandes afgifvande. Det tog 

 4 år innan han beslot att trycka dessa sidor, hvilka han i bref meddelade egentligen 

 vore riktade mot dem, som hyllade åsikterna om interglacialtider. Detta Steenstrups 

 sista vid nårmare 80 års alder gjorda inlågg i de invecklade frågor, som mota be- 

 trdfTande istidens senare skeden, innehåller som var att vånta intet nytt af vfirde, 

 men de visa dock hans årliga stråfvandc, att ånda upp i ålderns sena host hålla sig 

 i nivå med vetenskapens framsteg. 



Hftrmed år en kort ofvereikt låmnad af de hufvudpunkter, i hvilka Japetus 

 Steenstrup under sitt långa lif ingrep i den egentliga torfTorskningen. Redan af det 

 ofvan meddelade inses lått nog, att det om honom med fog i detta full kan sagas 

 detsamma som om så mangen annan forskare: sina bårande ideer erholl han och sitt 

 bftsta arbete utforde han i sin ungdoms tidigarc ;ii-. Det år också rått naturligt att 

 det med en man af Steenstrups lynneslåggning skall ha varit så. Han var en ut- 

 prfiglad idémenniska af kritisk for att ej saga skeptisk låggning, med foga sinne for 

 sjftlfva den vetenskapliga tekniken och stor svårighet att samla sig till det tidsodandc, 

 modosamma, foga angenåma arbete, som består i redigering af anteckningar, utarbe- 

 tande af manuskript, minutiost genomgående af litteratur, hvilket allt dock år syn- 

 nerligen nodvåndigt for våra dagare vetenskapsmån. 



Som torfmossforskare led Steenstrup af den svagheten, att han itko i ungdoms- 

 åren varit i tillfålle att forvårfva en tillråckligt omfattande och djup botanisk bild- 

 ning. Detta medforde, att han oaktadt sin sållsynta kombinationsformaga och sina 

 oinsorgsfulla dctaljundcrsokningar ej formådde afvinna sina observationer illi li vad 

 som annars varit mojligt och ej lyckades till en full och vorklig enhot sammangjut« 

 den fossila flora, han dessutom i allt fiir ringa artantal fiirmaddo framleta ur mos- 

 sama, med sitt hcmiands iiniiu Icf vande våxtvårld. Da dotta sags, må det emcllerti«! 

 icke fdrglommas att ingen af hans egcntliga samtida nadde långrc iin han, Afvcnsom 

 alt hans hufvudfack var zoologien oc\\ iM han fiinnåddc ofverspånna ett ofantligt 

 vidt fftlt af det mcnskliga vetandct. 



