12 Mindeskrift for J. Steenstrup. VII. 



Fra det Tidspunkt, da Opdagelsen af Køkkenmøddingernes sande Natur endelig 

 var fastslaaet gennem »Foraarsudflugten« til Bilidt (17de Maj), Sommerunder- 

 søgelserne ved Havelse og Worsaaes Iagttagelser den 24de September ved Mejl- 

 gaard, træder Forchhammer efterhaanden mere og mere i Baggrunden. Nu havde 

 Steenstrup jo ikke længere nogen Grund til at nære Frygt for, at Forchhammer skulde 

 fare vild, hvad Forbindelsen mellem Arkæologi og Geologi angik, og Steenstrup, der 

 straks i Begyndelsen gjorde Hovedarbejdet, blev senere alene om Arbejdet, hvad den 

 naturvidenskabelige Side angaar. Dog fik han snart en Assistent i Ghr. LDtken, der 

 havde været Steenstrups Elev i Sorø og deltaget i hans geologiske Exkursioner. Liit- 

 ken blev jo langt senere Steenstrups Efterfølger som Professor^^). Liitkens Beretning 

 om Opdagelsen lyder saaledes^*): »Et beslægtet og ikke mindre vigtigt Æmne tilbød 

 sig allerede i Begyndelsen af Stp.s Universitetsvirksomhed, da han gjorde den Op- 

 dagelse, at visse Dannelser ved vore Kyster, som man havde opfattet som hævede 

 Skalbanker af Mushnger og Snegle, ved deres Indhold af Skaller af disse spiselige Blød- 

 dyr, blandede med Ben og Tænder af spiste Pattedyr, Fugle og Fiske osv., røbede 

 sig at være frembragte af Mennesker, af vore Urindvaanere nemlig som Efterladen- 

 skaber efter deres Maaltider. Hvor ny og mærkelig denne Opdagelse var, fik vi Sam- 

 tidige en Forestilling om ved at være Vidne til den Tvivl, hvormed den til en Tid 

 modtoges baade af Zoologer og Arkæologer«. . . . 



Denne Tvivl, som Liitken omtaler, var tildels for visse ikke uvigtige Punkters 

 Vedkommende endnu i December 1850 til Stede hos de to af Komiteens Medlemmer 

 nemlig Forchhammer og Worsaae, skønt Worsaae i September 1850 ved Mejlgaard 

 havde gjort Iagttagelser, der som det udtrykkes i Beretningen fra Jan. 1851: »baade 

 godtgøre Rigtigheden af de her yttrede Anskuelser (om Køkkenmøddingerne ved 

 Bilidt og Havelse) og endmere vise den Vigtighed disse Dannelser have for vore Kund- 

 skaber om Landets ældste Forhold«^^). Vi skal straks komme tilbage hertil, men 

 maa først henvende Opmærksomheden paa selve Opdagelsen. Herom lyder det^^): 



»I Skrænterne ved Færgestedet »Bilidt« forefandt vi, allerede paa en tidlig For- 

 aarsudflugt*) særdeles heldigen blottede Vægge, der strax lod os erkende flere Forhold, 

 som forhen vare undgaaede os, og ved et senere Efteraarsbesøg fandt vi disse Forhold 

 væsentligen igen i de nye Vægge, som imidlertid vare fremkomne ved Massens Bort- 

 tagelse til Vej fyld osv. og som i Længde udgjorde en Strækning af 40 Alen«. . . . Nu 

 følger en Beskrivelse af Forholdene, hvor man sammen med ildskørnede Sten sam- 

 menstillede til Arnesteder fmder Aske, Kullag og Kulstykker, Skaller, Benstykker 

 og Flintredskaber osv. Derefter udtales: »Det var umuligt længere at tilbage- 

 holde den Tanke, at naar Striber af Kul og Aske, Potteskaar og glødede Stene flndes 



*) »Vi«, d. V. s. Steenstrup og Forchhammer den 17de Maj 1860, da nævnte Forskere ikke 

 var tilstede ved Vid. Selsk. Møde. 



