14 Mindeskrift for J. Steenstrup. VII. 



Beretningpn, der rummes paa fire Sider i alm. Brevformat (Oktav), begynder med: 



»Uddrag af mine Optegnelser om Østersbanken i Mejlgaard Skov 

 mellem Randers og Grenaa«. 



»For et Par Aar siden indsendte Hr. Proprietær Olsen til Meilgaard en lille Been- 

 kam til Museet, som var opdaget i en Østersdynge*) langt inde og højt oppe i Mejl- 

 gaards-Skov. Da man meddelte ham, hvor interessant det vilde være at erholde flere 

 Stykker fra samme Sted, gjorde han sig Umage for at skaffe dem tilveje, efterhaanden 

 som de blev kjørt fra Østersdyngen til Vej fyld**). Ved min Ankomst til Aarhuus 

 i Sommer traf jeg Hr. Olsen, der fortalte mig, at han nu havde faaet adskillige gennem- 

 borede Hjortetakker samt nogle Beenprene fra den ommeldte Banke, i hvilken An- 

 ledning han indbød mig til at lægge Hjemvejen til Kjøbenhavn over Meilgaard. 



Efterat jeg i Slutningen af sidst afvigte September Maaned var kommet hertil, 

 begav jeg mig d. 24de om Morgenen i Selskab med Hr. Olsen ud til Østersbanken. 

 Jeg fandt denne liggende paa et Terrain, der højner sig noget inde i den saakaldte 

 Aigt eller Agt Skov«. . . . Nu fortsættes næsten ordret som i den trykte Beretning 

 (Vid. Selsk. Overs. 1851 S. 15 — 16), hvortil der kan henvises. Der sluttes med: 



»Jeg blev saaledes her fuldstændig overbevist om den højst mærkværdige Kjends- 

 gerning, at der i Østersdyngen fra Øverst til Nederst, dog især i Midten, under de 

 tæt sammenpakkede Østerslag findes en Mængde forarbejdede Sager af Steen og Been 

 liggende enkeltviis med Kul (Aske?) og Dyrebeen samt Skaar af Leerkar. Naar man 

 seer hen til, at Meilgaards Omegn, efter Sigende ikke frembyder andre Spor af Østers 

 end netop den ommeldte Banke, der tydelig er begrænset, og naar man seer hen til 

 de deri adspredte forarbejdede Gjenstande ved Siden af Kul og Dyrebeen, maa man 

 fristes til at troe, at der i den fjerneste Oldtid, medens Stranden gik tæt op til Banken, 

 her har været en Slags Spisested for Omegnens Folk. Derfra Kogekarrene, Kullene, 

 Dyrebeenene, Østers og Muslingeskallerne, Flintspaanerne (Østersknive?) Gaflerne (?)***). 

 Lignende men mindre Østersdyngerf) skulle forresten findes noget fra Meilgaard ved 

 Kolind Sund ved Byen Fannerup, een tæt ved Byen, en anden noget længere borte«. 



Kbhvn. d. 12te December 1850. I. I. A. Worsaae. 



*) Der har staaet Østersbanke, men det er senere rettet til Østersdynge. 



**) I et Brev dat. Ilte Juni 1893 fra Førsløv pr. Fuglebjerg (Stp. Ark.) oplyser Fru Karen 

 Voigt (nævnte Proprietær Olsens Datter) følgende: »Om Køkkenmøddingen kan jeg fortælle, hvad 

 jeg ved. Allerførst kom Professor Becker og saa de hvide Veje i Skoven, hvor der, før Fader 

 kom til at eje Mejlgaard, var taget Fyld til fra Østersbanken. Fader gjorde opmærksom derpaa 

 og viste ham Banken, og han (d. v. s. Becker) havde omtalt denne Mærkelighed i København. Saa 

 var det vist Aaret efter, at Worsaae kom, og han og Fader undersøgte nu nøjere Banken«. Der- 

 efter følger en kort Beretning overensstemmende med den trykte. Prof. Becker var Tyge Alexander 

 Becker (1812—69), en bekendt historisk og belletristisk Forfatter. 



***) Dermed hentyder Worsaae til de mange Benprene, som han formoder blev brugt til 

 Gafler. Saa forfinet var man dog vist ikke i Stenalderen. 



t) Ogsaa her har oprindelig staaet Østersbanker, men Banker er overstreget og rettet til Dynger. 



