4 Mindeskrift for J. Steenstrup. XII, 



Borg anføres. Ved Springtids Højvande viser sig her en lille Fjord helt op til Gaarden. 

 Ved Lavvande er den helt tørlagt til henimod Borgarnes. Ud i denne Bugt gaar der 

 en Bæk, som har gravet et dybt Leje i den bløde Bund. I Bunden af dette Leje var 

 der et.Tørvlag af 1 — 2 Meters Mægtighed. Udenfor Bæklejet fandt jeg det samme Tørv- 

 lag flere Steder i Bugten under det dyndede Ler, der havde en Mægtighed af over 2 Meter. 

 Dette Tørv var dannet af Landplanter og lignede i alle Retninger Tørven i Moserne. 

 Denne Bugt har øjensynlig før været Cyperaceeng, og antagelig har Carex Lyngbyei 

 været dominerende. Hvor lang Tid der er gaaet siden, ved man ikke noget om, men 

 jeg tror dog, at man kan antage det for nogenlunde sandsynligt, at denne Bugt eller 

 dog i alt Fald store Dele af den har været Carex-Eng i Landnamstiden, eller for godt 

 1000 Aar tilbage. Et andet Eksempel paa Kystens Nedbrydning er Gaarden Knararnes. 

 Den var i Landnamstiden en Halvø, et Næs, som jo selve Navnet angiver. Nu er den 

 en 0, som afgrænses fra Landet ved et Sund, som man under Ebbetiden kan komme 

 over til Hest. Man maa være godt kendt for at komme herover. Hesten vader gen- 

 nem Vandet paa Stenbund, hvor der vokser Laminarier, medens der til begge Sider 

 strækker sig en dyndet Zostera-Eng, hvor Hesten ikke kan klare sig. Denne »Vej« bugter 

 sig uregelmæssigt mellem Holme og Skær, og her har sikkert nok den sidste Landfor- 

 bindelse med Knararnes været. Her har det Ejde været, som omtales i Sagaen. Syd 

 for Øen, hvor Gaarden staar, er der et højt Skær, som for godt 40 Aar var en Del af 

 Øen, nu er der ved Nedbrydning af Kysten dannet et Sund mellem Hovedøen og Skæret. 

 Dette Land tørlægges under Ebben, og i Bunden er der endnu den nederste Del af Tørve- 

 laget. Før i Tiden har Øen desuden været meget større, og den har strakt sig helt hen 

 til de nærmeste Skær, som nu adskilles fra den af Zostera-Enge. Med Tiden vil hele Øen 

 forsvinde, og der vil blive tilbage nogle Skær adskilte af ZosteraSunde. Saadanne Eks- 

 empler paa Nedbrydning er der naturligvis mange flere af i denne Egn, men der findes 

 desuden andre Steder Tegn paa Landvinding, navnlig i Borgarf jorden, hvor Hvitå efter- 

 haanden ved Dyndaflejringer vil forandre store Strækninger til tørt Land. Andre Steder 

 i denne Egn, som f. Eks. ved Alftanes, har Sandflugten hjulpet til at udfylde mindre 

 Bugter. 



I det lange Løb er Forholdene paa denne Kyst efter det foranførte temmelig urolige, 

 men fra det ene Aar til det andet er Forandringerne ikke ret store. Strandvegetationen 

 trives godt og gaar ind paa Landet, efter som Kysten brydes ned, derimod søger Land- 

 vegetationen udad mod Kysten, hvor Landvinding finder Sted. 



Af Strandengens Vegetation vil jeg lægge Hovedvægten paa Glyceria maritima- 

 Associationen og de dertil hørende »Eta« og spredtvoksende Arter, da Carex Lynghyei- 

 Associationen langs Kysten egentlig kun delvis kan regnes til Strandengen og ofte er 

 at opfatte som Bagtroppen af den flygtende Vegetation. 



