6 Mindeskrift for J. Steenstrup. XX. 



Få vilda våxter återkomma så ofta i den svånska medeltida låkebokslitteraturen 

 som Pimpinella Saxifraga. Den gick under många namn : bakkaroth, kridla, pipi- 

 nella, qwesa yrth och stod hogt i rop som medicinalvaxt. Bland annat var den 

 »godh for holdh oc hierta oc maghan oc for math ledha«, så ock »For trydie dagx 

 skålfua«. (Th. M. Fries p. 37). 



Anledningen till detla lilla meddelande år emellertid icke att det skulle vara af 

 vikt i och for sig som bidrag till Nordens medeltidsflora. Men dylika »tillfålliga« 

 fynd af våxtaftryck i tegel, murbruk, keramik och en del analoga konstprodukter 

 okas i allt for stor skala att endast betraktas som kuriositeter. Helt såkert skall 

 ett systematiskt efterletande af våxtaftryck i våra fornsaker och specieilt våra aldre 

 byggnader skånka ett betydelsefullt material for kånnedomen om vår aldre vegetation 

 i månniskans omedelbara nårhet. Endast en jordartsgrupp torde kunna prestera 

 flere arter ur denna våxtvård, nåmligen de svåmbildningar som afsatts tått intill 

 bebyggelsen. Jag behofver for att exemplifiera detta blott hånvisa till Rosenkjærs 

 lifsvårk, den Kopenhamnska jordens subfossila flora. Dessa svåmleror fora dock 

 hufvudsakligen frukter och fron, då de stenarter som hår afses kunna bevara våxt- 

 delar, hvilka i allmånhet icke registreras i de vanliga fossilforande jordarterna, i viss 

 mån med undantag for kalktufferna. 



For den aldre keramiken år redan en sådan systematisk undersokning utford. 

 Det år Sarauw, hvilken med anledning af Kristensens fynd af intryck efter sådes- 

 korn i Bornholmskt krukgods från stenåldern granskat tiotusentals krukskårfvor från 

 såvål stenåldern, bronsåldern som jårnåldern och hvilken dårvid genom upptåckten 

 af en mångd kornaftryck kastat ett nytt Ijus ofver vår sådesodlings aldre historia. 



Den »lerklening«, hvilken i forna dagar — i vissa trakter ånnu — anvåndes for 

 byggnader, på så sått att våggarnes stomme uppsattes i form af ett kvistflåtverk 

 och att detta på båda eller den ena af sidorna beklåddes med fastslagen lera, får 

 naturligtvis aftryck efter dessa kvistar. Andra aftryck uppstå dårigenom, att ler- 

 massans hållkraft ibland forstårkes genom inbakandet af långa våxtdelar såsom strån 

 och blad af grås. Om leran genom eld blir brand, kunna också aftrycken i leran 

 komma till eftervårlden. Så år fallet i »Svarta jorden« (vikingatid) på Bjorko, dår 

 Stolpe funnit klening med intryck af Salix-kvistsir. Ej mindre ån omkring 200 af 

 de bitar efter en upplåndsk bronsåldershyddas lerklening, som Almgren hopsamlat, 

 åro fulla af gråsaftryck. I Svarta jorden finnas ock genom eld hårdnade lerklumpar, 

 med hvilka fogarne riiellan stockar i timrade tråhus tåtats. I dessa har Stolpe 

 funnit aftryck af Hylocomium splertdens, ett al -blad samt ek- virke. 



