i6 



přes zimu přemrznau a shnijí, ale i ostatní půda pře- 

 wržená působením powětří, deště, rosy swrchu se zaurodní. 

 Aby místo přes léto neleželo bez užitku, mohau se na 

 nem nasázeti zemčata, řípa, zelí neb jiné zeleniny, kdež 

 pak častějším těchto plodin okopáwáním půda zároweň 

 býwá náležitě zryta, a stane se tím schopnější. 



§. 9. 



O času, kdy se mají pláně ze scmeniUéte wykcpdwati, a do 



štěpní okolky přesazowati. 



Když pláně již dwě léta w semeništi slojí, býwají 

 obyčejně hezky powyrostlé a tlusté; které dosáhnau již 

 aspoň tlauštky husího brku, mohau se na jaře w měsíci 

 Březnu nebo w Dubnu wysaditi, a sice dříwe než míza 

 zřídne, ne, jak mnozí štěpaři bludně myslí a prawí, než 

 míza z kořenů do stromů wstaupí. Také se to státi může 

 na zimu, když již listí opadne a míza je zhustlá. 



§• 10. 

 O wykcpáni pláni ze semenťstě. 



Plání, které tlauštky brku nedosáhly, dobře jest ra- 

 ději ještě rok w semeništi ponechati. 



Při wykopáwání plání, zwláště kdo jich má mnoho, 

 a práce této w krátce ukončiti nemůže, má se zachowati 

 jistý pořádek s ohledem na rozličné druhy. Druhowé, 

 ježto z jara dříwe pučí, musí se také dříwe wykopati; na- 

 před tedy třešně a wišně, pak šwestky, potom hrušky, 

 a naposledy jablka a ořechy. Toto wykopání má se hle- 

 děti předsewzíti za pěkného powětří. Jeli půda w seme- 

 ništi dosti wlhká, což obyčejně z jara býwá, mohau se 

 pláně jen rukau wytáhati ze semeniště; jeli suchá, musí se 

 napomáhati motykau. Zwláště ale pozor dáti se musí na 

 kořínky wláskowé (wlášení), aby nebyly u wykopáwání neb 

 otřásání s nich země přetrhány. Wlášení jsau nitkowaté 

 dílky, wisící s kolního nebo postranních kořenů. 



Wykopané á od země očištěné pláně nesmějí se 

 dlauho nechati na wětru, tím méně na slunci, aby jim 



