6 



že wŠechny šlechtěné stromy brzy pro powětří brzy pro 

 powahu půdy mnohem častěji se nedaií; nicméně jest 

 mnoho domácího dobrého owoce, které se i s ostřejším 

 a sychrawéjším powětřím spokojí, jakž bude později, w dílu 

 třetím (§. 2.)í ukázáno. 



Jiný snad řekne: Práce na štépařstwí wynaložená, 

 i když se štěpař owoce dočká a půda dobrá jest, předce 

 býwá we mnohých českých krajinách marná; neb jen jak 

 počne owoce dozráwati, lidé je otrhají, ano i stromy po- 

 lámau, a jestli-že je na blízce obilí, i to pošlapají. Tato 

 námitka je jen potud platná, pokawad není wšude stromů 

 hojnost, a pokud se neobírá každý hospodář pěstowáním 

 stromů ; až ale bude štépařstwí pořádně rozšířeno , pak 

 nebude jeden druhému škoditi, protože bude každý míti 

 swého dosti; pak také oko hospodářowo nebude záwistiwě 

 pohlíželi na chudého spolusauseda neb cestujícího, když 

 si pro občerstwení třebas něce utrhne, jen když mu ne- 

 udělá škody, a pomyslí si: Bůh mi popřál, abych přál 

 i jiným. 



§. 2. 

 O p^stcwáni civocnich stromu wdbcc. 



Štépařstwí wůbec nás učí, jakby owocní stromo wí 

 mělo býti rozmnožowáno, wedeno a ošetřowáno, aby ho- 

 spodářowi wydáwalo hojný užitek. 



Štépařstwí wůbec jest dwojí: přirozené a umělé. 



Přirozené štépařstwí jmenujeme, když se jádra buď 

 ze štěpného buďto z planého owoce sejí neb sází do řádků, 

 pak po roce nebo po dwau ze semeniště se přesazují do 

 školky, a tu, beze wšeho šlechtění, tak dlauho se ne- 

 cháwají, až jsau stromkowé schopni, aby se wysázeli na 

 swá stanowiště. Takowíto stromowé, k. p. hrušky, jabloně 

 a třešně, nesau jen owoce plané a nechutné, a tak také 

 hospodářowi nesau málo užitku. Z planých hrušek zho- 

 towuje se tak nazwaná prachanda, z jablek planých dělá 

 se ocet, nebo z wětších druhů také křižaly. Poněwadž 

 krásných, štěpných druhů owoce jest hojnost, bylo by 

 škoda, planému stromu obětowati půdu, zwláště w zahra- 



