22 A' I.Ü ÁLL A PÓTJA 



Ezt itt most mcgczáfolni nem akarom , sőt 

 íizt is mcgeiigedeiii , liogy az másutt még rosszabb 

 iábonáll; de ez ugyan jó mentség volna-e hogy 

 magunkat minden lehető előmcneteltül szinte fel- 

 oldva lenni tartsuk ? Ha csizmánk szorít ne 

 bánjuk, mert sok ember van a kinek csizmája 

 nincs. Ha egy valaki szörnyű halált hal , mi azon , 

 hogy tán csak betegek vagyunk örüljünk. A' 

 szerencsétlen rab nevessen, ha verik, mert egy- 

 másikat felakasztanak 's a' t. 



Némelly okosabbak pedig azt mondhatnák 

 ^ hogy előadásom Utópia illatját terjeszti , vagy 

 hogy •' azt elérni nem lehet, a' mit én kimutatok ,. 

 Ezeknek az egész munkámmal iparkodom 

 megfelelni , és azért csupán csak a' már másutt 

 megtörtént és megpróbált tapasztalásokra fogom 

 okoskodásaimat állítani ; Olvasómnak pedig kö- 

 szönni fogom , ha a' megőszült tapasztalás felárkolt 

 utján velem eggyütt mindég megmarad. 



Tudom, hogy némellyek azt fogják mondani 

 ^ez meglehető, ez rossz, és nem azért, mert 

 magok ugy látják, ugy hiszik; hanem azért mert 

 valaki más — kinek eszében többet biznak mint 

 magokéban — akarja, hogy ugy lássák, ugy 

 higyjék. 



Az illyenek , hála Isten naprul napra fog> nak ! 

 Most már kiki maga szemével néz, maga lelkével 

 gondol , maga lábán áll. 



Lesznek továbbá minden bizonnyal ollyanok 

 is, a kik mind azt, a' mit mondottam 's még 



