21 



Om Eders Excellence och Kongl. Collegium finna för godt at 

 werckställa perleplanteringen, tyckes merbemälte Hedenberg tien- 

 ligast kunna antagas till läromästare för dem, som sådant komma 

 at i vvercket ställa, hälst som han ofelbart lärdt några korta hand- 

 grepp i Ghina, der detta arbete är längst brukadt, och han deri- 

 genom kunde upmuntras för sin upmärksamhet, då han derigenoni 

 gagnade sitt fädernesland, förblifwer &c. 



Upsala d. 25 Jan. 1751. 



Carl Linnaeus. 



Originalet, tillhörigt Kammarkollegium, blef antagligen förstördt genom 

 1802 års brand; afskrift finnes i Riksarkivet bland samma kollegiets skrifvelser till 

 Kgl. Maj:t. 



* Till Kgl. Maj:t inlemnades den d. 14 Jan. 1751 en skrifvelse af Friedr. 

 Hedenberg, hvari denne anhöll att erhålla inseende ölVer pärlfiskerierna och 

 skogarne i Abo och Björneborgs län. Denna skrifvelse remitterades samma 

 dag till Gammar-Collegium, som från sökanden infordrade svar på en hel mängd 

 frågor »angående Pärlemuslors Lefnadsart och Natur», hvilka svar redan d. 

 16 s. m. afgäfvos. Samtliga handlingarne öfversändes därpå till Linné, hvilken 

 skyndade att till Presidenten Grefve C. F. Piper öfversända ofvanstäende bref. 

 De däri framställda frågorna meddelades därefter Hedenberg, hvilkens svar 

 därå dock blefvo ganska knapphändiga och förbehållsamma; särskildt på sjätte 

 frågan ville han alls icke svara, »hälst jag», säger han, »wid min återkomst 

 från Ghina hade den nåden att giöra min undersåteliga upwaktning för Theras 

 Kongel. Maj:ter på Carlberg uti en Chinesisk habit, då jag blef benådad med 

 tillstånd få framföra en ganska widlöftig Relation om China och min resa». 

 Dessa hans senare svar blefvo öfversända till Linné, hvarpå följde dennes till 

 Sekreteraren i Cammar-Collegium Olof Lindberg ställda bref, som i det följande 

 meddelas. 



" Pärlmusslan (Mya margaritifera) förekom under 16- och början af 17- 

 hundratalen flerestädes inom Sverige i sådan myckenhet, att indräktigt pärlfiske 

 där bedrefs; särskildt voro, såsom Ol. Rudbeck d. y. uppgifver, flera af de norr- 

 ländska floderna »myckit rika af wackra sköna pärlor», delvis »hafwandes ett 

 så kosteligit watn, att de wäl kunna trutza och de aldra bästa orientaliska, 

 ja och dem öfwergå». I största omfattning synes dylikt pärlflske hafva egt 

 rum vid Purkijaur i Luleå lappmark, hvilken plats besöktes både af Ol. Rudbeck 

 d. y. och Linné. Genom sina där anstälda iakttagelser kom den senare till den 

 öfvertygelsen, att pärlorna voro en slags sjuklig bildning, uppkommen genom aflag- 

 ring kring ett främmande, inkommet föremål, under det att Rudbeck trodde sig 

 finna, att »pärlorna födas utaf sielfwa skalen, ifrån hwilka de genom mogenhet 

 falla och lossna såsom nötter från sitt fnas» ; de äro nämligen »lika såsom små 

 musselungar, hwilka, när de fallit ifrån de stön-e och få ligga på siöbotn, 

 småningom mer och mer tilltaga, till des de äntelig spricka i tvenne delar 

 och blifva sedan såsom de, af hwilka de äro komna». 



