26 



giöras til Medicinen och fram för alt, all den nytta hon kan åsta- 

 komma uti oeconomicis. E. gr. 



TalJ. Furu. det är ej nog at iag wet hon heter Pinus och ej 

 Abies; e]:r at hon drifwer urinet och är god för skiörbiugg; at af 

 henne fins på apothequen kåda, harts, tallstruntar, beckolia, tallolia. 

 Utan iag bör och wetta huru alla desse tillredas och at Terpentin 

 med des olia och spiritus här af hoos utlänningarne förfärdigas. 

 Man bör lära skilnaden på tall, fur, gårtall &c. Man bör weta at 

 detta trädet wäxer på de aldra magraste platser i landet, der 

 knapt et ogräs kan wäxa. At detta Trä är det förnämsta och 

 nyttigaste samt indrächtigaste för riket, såsom af det winnes Bielkar, 

 bräder, master, timber. Beck och tiera, kohl &c. så at med detta 

 drifwes de masta bruk; hur här igenom de mäste Swedior til- 

 arbetas, med hwad winst eller skada för Landtmannen. Hur thetta 

 Träd mognar; hwad Lapparnas Buxboms hårda Kiörn är, och huru 

 der af giöras bogar, pulker &c. 



Huru bröd giöres af tallbark; hur swinen härmed kunna glödas; 

 hur ...tweden^ på landet försummas; hwad safwan har för nytta; 

 hwad sågspånen doger til för sämskmakar; huru de kunna planteras 

 och hwarföre swårt. Huru kiära och beck tillagas och på hwad 

 sätt bäst; huru kohl böra brännas; när timber bör huggas &c. 



Och således med alla andra wäxter. 



Torde altså kundskapen om alla nyttige wäxter lättast läras 

 wid Academierna, och bäst låta sig practiceras om någon förmon 

 eller nödwändighet obligerade i förstone studiosos, til des at denna 

 wettenskapen blefwe wanlig och allmänt antagen. 



Stockholm 1741 Maj. 2. 



Carl Linnaeus. 



Originalet i Riksarkivet bland Manufactur- och Handels-Deputationens Handl. 

 1741 Band. II. n, 106 B; endast datum och namnet med Linxés handstil. 



* Det nij'cket lifliga intresse, som under Frihetstiden var i vårt land rådande 

 med hänsyn till det ekonomiska tillståndets förbättrande, hvartill ock hörde ett 

 vidsträcktare tillvaratagande af de produkter, som inom värt eget land kunna 

 erhållas, föranledde, att man under riksdagen 1741 sökte att tillgodogöra sig 

 Linnés insikter och erfarenheter äfven på delta område, hvarpå han — utan 

 tvifvel till stor del pä grund af sina i Stockholm hållna, flitigt besökta före- 

 läsningar — ansågs vara en fullt sakkunnig person. Början gjordes med att 

 förslag väcktes (d. 29 Jan.) om hans försändande pä statens bekostnad till Öland 

 och Gotland, förnämligast för »at efterse hurudana ört- eller gräsarter der wara 

 kunde, som antingen uti Apothequen vi^oro nyttiga eller till färgerier tienliga», 



