41 



beskaffenhet, än det som åberopas till prapjudicat uti Facultate 

 Philosophica. 



förblifwer oaflåtel. 



Eders högGrefl. Excellences 



* underdånödmiuka ' 

 Upsala tienare 



1741 Nov. 20. Carl Linneeus. 



Finnes i Riksarkivet (Ups. Kansl.-Emb:s Handl); helt och hållet med 

 Linnés handstil. 



* Såsom sökande till den efter Rosén lediga adjunkturen inom Medicinska 

 fakulteten hade äfven anmält sig Doktor Abr. Bäck. Vid förslagets uppsättande 

 afgaf Linné enligt fakultetens af dekanus, Professor Rosén, till kanslern insända 

 skrifvelse ett votum af följande lydelse: 



»Jag Carl Linnseus voterar primo loco på Doctor Abraham Baeck, 

 som uti flere delar af medicinen, utom det han är en complet academicus, 

 sig här wid academien distingueradt ; och at ännu mehr perfectioneras 

 rest till utlänska academier. Secundo loco på Doctor Johan Gotschalck 

 Wallerius, såsom äldsta medicus, hwilken en tid warit adjunctus i Lund, 

 och här wid Academien hållit några åhr privata collegia. Tertio loco på 

 Doctor Olof Kalmether, som ock eger ansenlig lärdom och förfarenhet.» 



Professor Rosén uppförde däremot pä förslaget: 1) J. G. Wallerius, 2) O. 

 Kalmether och 3) Med. Licentiaten Strandberg, och som han i egenskap af 

 decanus hade votum decisivum, blef detta äfven fakultetens förslag. Kanslern 

 kunde ej annat än flnna det egendomligt, att åt Licentiaten Strandberg gafs 

 företräde framför Bäck, »som likwäl redan wärkel. antagit gradum in Medicina 

 och förut förwärfwat sig utaf facultate medica et särdeles godt låford», hvarför 

 han infordrade förklaring häröfver. Linnés svar är ofvan anfördt. Äfven Rosén 

 androg »de skiäl och orsaker, som föranlåtit honom at sätta Strandberg framför 

 bem:te Doctor Bäck», men kanslern förklarade (i skrifvelse till Consist. acad. d. 

 "/u 1741), att dessa »intet warit tilräckelige eller giltige, ity at den färdighet 

 uti Praxi, som Doctor Bäck will betagas, . . . eflfter Professor Roséns egit med- 

 gifvande kanske aldeles hafwa kunnat utesluta Doctor Wallerius, som nu likwäl 

 af faculteten är i det främsta rummet upförd. Icke desto mindre», fortsätter 

 han. »har jag för denna gången funnit godt at låta denna saken aldeles bero 

 wid facultetens förslag, och nämt den till adjuncturen, som af bägge Professo- 

 rerne föreslagen blifwit», d. v. s. Wallerius. Härtill fogade han dock följande 

 beska uttalande: »Jag förmodar för öfrigit, at Adjunctus Wallerius lärer ansee 

 denna befordran som et önskeligit tillfälle at få wisa, det de owarsama steg han 

 wid et eller annat tillfälle till äfwentyrs tagit, tiena honom till at med så mycket 

 större försiktighet hädaneflfter hålla sig wid et så alfwarsamt wäsende som den 

 anstår, hwilken Ungdomen med underwisning och efftersyn bör tilhanda gå». 



