152 



[Det är ej häller länge sedan at resor till utrikes academier 

 blifwit bewilliade andra stipendiater, som haft hemrum, fast de 

 dem anstalt för egen nytta. Ty har jag och till höga wederbö- 

 rande den fasta förtröstan, at de, som befrämja städse det allmän- 

 nas wälfärd, aldrig afslå en så wigtig sak, som så mycket kan 

 gagna en och hwar. 



Jag beder och at i protokollet må införas H:r Archiater Ro- 

 séns votum (som nu är frånwarande), hwilken påstod att denna 

 Rolanders ansökning måtte på det högsta och i de sensiblaste 

 termer hos höga wederbörande recommenderas, som man af Ro- 

 landers habilitet och det för honom yppade tillfälle hade så gan- 

 ska mycket godt att förmoda.] 



G. Linnaeus. 



Originalet, odateradt, bland Acta Gonsistorii academici 1754. — Det in- 

 om klämmer satta har senare blifvit öfverstruket. 



' Daniel Rolander vann under sin studenttid så Linnés förtroende och be- 

 vågenhet, att han en längre tid fick vistas i dennes hus såsom sonens informator. 

 Med synnerlig ifver egnade han sig åt naturalhistoriens, särskildt entomologiens, 

 studium och gjorde åtskilliga mycket intressanta iakttagelser rörande insekters 

 lefnadssätt. Dä en i Surinam bosatt svensk, Öfverstelöjtnanten Gustaf Dalberg, 

 1754 var på besök i fäderneslandet, erbjöd han en ung svensk naturforskare, 

 som ville ditresa, kostnadsfritt uppehåll därstädes, och härtill blef Rolander 

 af Linné utsedd. Till resehielp sökte han det Thunska stipendiet, och det var, 

 då Consistorium skulle häröfver utlåta sig, som Linné afgaf ofvanstående ytt- 

 rande. — Om Rolanders resa och hans sorgliga öde se Th. M. Fries, Linné, 

 II s. 53—55. 



* Antoine Ferchault René de Réaumur, efter hvilken den bekanta ter- 

 mometern blifvit uppkallad, var ock en framstående entomolog, författare till det 

 stora, mycket berömda arbetet Histoire des Insectes. 



* Härmed afses Quassia amara, uppkallad efter en neger Quassi, som 

 egdes af ofvannämnde Dalbergs svärmor, och som för honom hade omtalat 

 sin upptäckt af den nästan ofelbara förmåga, som detta träds rotved an- 

 sågs ega till bekämpande af de i Surinam härjande klimatfebrarne. Denna 

 upptäckt meddelades Linné, som sedan ifrigt förordade qvassias upplagande i 

 vår farmakopé, och som 1763 i disputationen Lignuni Qvassice lemnade en 

 utförlig redogörelse för denna växt och dess användande såsom läkemedel. 



