195 



wälstånd. Ty måste ock Höga Öfwerhetens öma omsorg wara at 

 skaffa sådana i riket. 



Thet är aldeles öfwer wår Consistorielle atmosphasre, at få 

 limitera uti en Lag, som dicterar, at Studiosus Theel bör mista 

 sitt Stipendium, såsom then thär warit från Academien, under thet 

 han lärdt Chirurgien hos Professor Acrell, men som Theel warit 

 et så rart och adplicabelt ämne, at Prof. Acrell aldrig haft thes 

 like, och altså gifwer thet hopp, at han warder häruti excellerande, 

 så utbeder jag mig then benägenhet af Ampl. Consistorio, at thenna 

 min votering må få följa in extenso, med underdån-ödmiukt an- 

 hällande, at hos Hans Kongl. Maj:t och Illustriss. Gancellarius re- 

 comm endera thenna ungkarl till samma Stipendii behållande, ehuru 

 Ampl. Gonsistorium ej kan limitera Lagen, emedan härigenom sö- 

 kes en sådan Chirurgus, som torde blifwa rar. Till bewekande 

 skjäl länder ock thet, at en sådan Stipendiarius har frihet, at då 

 honom tyckes, på några år besöka utländske Lärde, hwarföre icke 

 ock inländske? Hans ungdoms fel, at ei begärat lof, med mera 

 ordenteliga wägar, then ursäktar jag, för min del, gerna, då annat 

 högre praepondererar i samma person, allenast han straxt infinner 

 sig vid Academien, och ei lemnar et högstskadeligt prsejudicat. ^ 



Originalet till denna skrift har ej anträffats bland Consistorii academici 

 Acta, men den finnes införd i protokollet för den Vs 1763. 



* Studeranden Daniel Théel hade, emedan han icke under terminen varit 

 närvarande vid universitetet, förklarats sitt stipendium förlustig, men anhöll hos 

 kanslern att få behålla detsamma. Då ärendet förekom i Gonsistorium, upp- 

 läste först Professor Aubivillius ett långt och skarpt utlåtande, hvari han be- 

 stämdt bestred bifall till den gjorda ansökan. Derefter yttrade sig Linné så, 

 som ofvan meddelats. Gonsistorium beslöt i bref till kanslern förklara det »sig 

 icke tilkomma at gjöra någon ändring» i sitt förut fattade beslut, men hem- 

 ställde, om ej Théel på »anförde skjäl och omständigheter» skulle »kunna för- 

 hjelpas till återfående af dess innehafda rum i Stipendio Helmfeltiano». Kanslern 

 lät honom behålla detsamma. 



Théel ansågs sedan såsom en afO. Acrels bästa lärjungar och blef öfver- 

 direktör för arméens medicinalväsen i Finland, men slog sig sedan ned i Stock- 

 holm, där han gjorde sig »känd för serdeles utmärkt färdighet och lätthet uti 

 de swåraste kirurgiska operationer» (Sacklén) och tillika såsom dugande landt- 

 hushållare. Han dog 1795 vid 51 års ålder. 



