210 



mage. Han hade och redan warit förgången af armod, om ej de 

 solide wettenskaper, som han af Eder M. H. här wid Academien 

 insupit, gifwit honom här och där en stickpenning att kiöpa sig 

 en måltid mat, då han i Paris kunnat råkat någon yngling, som 

 haft lust att lära något litet i Moralen äller Matthesi, i Botaniquen 

 äller Chemien &c.^ Men i en så dyr ort har detta warit så ringa, 

 att det altid wardt otillräckeligt till mat, husrum, kläder och hem- 

 resa. 



Uti bref till mig från Paris, för några dagar sedan, beskrif- 

 wer och beklagar han sitt öde, med så rörande ordasätt, att de 

 kunna röra stenar och resa håren på ens hufwud, och lägger 

 där till detta: Förutan närwarande tids omständigheter plågar 

 mig åtankan om framtiden; jag är lämnad utan understöd, men 

 hunden till mi?i frihet och upoffrad till ett blindt öde. Hade ej 

 Herrar Professorerna bisprungit mig med hielp och understöd, hade 

 mitt elende warit i den högsta grade. Osäker om mig sielf, brå- 

 kar jag mitt hufvud med hwad jag lärdt; ibland Maréebaux är jag 

 Maréebal, ibland Mathematicos passerar jag för en af deras ho}), 

 men sielf wet jag ej hivad jag är; en olycka som är starkare än 

 andra. Ach att någon Gynnare kunne förhielpa mig till något 

 wist brödstycke, där i jag kunde giöra nytta, det måtte ske med 

 hwilka wilkor, som möglige äro. 



Alla som älska wettenskaper, hwar ibland mine hederwärde 

 H:r Gollegse lysa, kunna intet annat än älska och taga dehl uti 

 deras öden som dem idka, samt promovera dem, som sig med 

 wettenskaper distinguera; låtom oss därföre, af priswärdig pläg- 

 sed, se till om icke något tillfälle kan gifwas att rädda en wärdig 

 Landsman ifrån undergång på en främmad och dyr ort. 



Här äro till exempel många stipendier, af hwilka somlige i 

 senare tider warit så knappa, att ingen på dem kunnat resa till 

 utrikes orter; här äro uti somliga öfwerskotsmedel, som ännu stå 

 inne och kanske intet nyttigare kunne emplojeras, med kanske än 

 flere möglige utwägar, om wij med samblad hog söka att hielpa 

 en idog och olyckelig landsman, som utom sitt eget förwållande 

 råkat i elende. 



Då jag detta understår mig lämna till Eders Magnificences 

 och Mine Wärda H:r Gollegers behiärtande, anhåller jag wördsamast, 

 att en prässande omständighet ej lägges ad acta, ne dum delibe- 

 ratiir pereat Saguntum.^ 



Carl Linné. 



