266 



laga upbod, fastebref winna, hwilket senare mig blef näkat, som 

 B. Kyronius kiöpt denna åckren af non Domino, emädan han woro 

 staden tillhörig; här af såg jag mig föranlåten at söka himmul af 

 B. Kyronii sterbhus, hwilket söker sin man M. E. Pirgou; denna 

 säger sig hafwa stadsens fastebref på åkren, som altså warit hen- 

 nes lagfångne ägendom.^ 



Hwilket alt Högl. Kongl. Hofrättens nådgunstiga bepröfwande 

 och utslag jag allerödmiukast underkastar och framhärdar med oaf- 

 låtelig wördnad 



Högwälborne H:r Praesidentens, Riddarens och Skattmästarens 



samt 

 den Högl. Kongl. Hofrättens 

 Upsala 1756 allerödmiukaste tienare 



d. 13 Maji. Carl Linnaeus. 



Finnes, helt och hållet egenhändigt af Linné skrifvet, i Upsala universi- 

 tets bibliotek (mscpt G. 152 a). Öfverst på första sidan står tecknadt: »förkl. 

 ingif. d. 20 Maji 1756.» 



' Denna handlings förhistoria är i korthet följande: 



Ar 1746 inköpte Linné för arfsmedel efter svärfadern af Borgmästaren N. 

 Kyronius en i Nyby bröte invid Upsala stad belägen åker af ett tunnlands Vs 

 kapplands areal, erhöll därå köpebref och ansåg sig härmed obestridligen vara 

 dess egare. Emellertid anmälde den 31 Oktober 1748 stadskassören E. Åker- 

 man för Magistraten, att enligt hans åsigt såväl denna åker som en närgrän- 

 sande vore till staden donerad kronoåker, hvilken borde utan ersättning återlem- 

 nas. Linné, som häröfver fick yttra sig, anförde den ^ii 1749 »till sin rätts be- 

 styrkande flere skiäl», hvilka dock ej syntes stadsfiskalen Peter Elg tillfyllest- 

 görande. Han anhöll därför hos borgmästaren om stämning på Linné och den- 

 nes åkergranne, professor Anders Celsii enka Gunilla Spole, »för thet the god- 

 willigt til staden icke wilja afstå och återlemna the åkrar, hwilka the .... 

 innehafwa och emot flere höga författningar icke bordt befatta sig med eller til 

 enskilt och proprie ägendom abalienera». På grund häraf fick Linné från sin 

 »tienstwilhge tienare» borgmästaren, »som denna Fiscalen Elgs begiäran icke af- 

 slå kunnat», mottaga en den 4 December s. ä. daterad, i synnerligen höfliga 

 ordalag affattad skrifvelse, hvari stämningen delgifves med tillägg, att »i öfrigt 

 behagar Herr Archiatern sig påminna, att stämningen utan laga förfall icke får 

 försittas.» 



Till åtlydnad häraf företedde Notarien Z. Liungdahl den 24 Januari 1750 

 för Rådstufvorätten en bland dess handlingar ännu förvarad, af Linné egenhän- 

 digt skrifven fullmakt in blanco att föra hans talan »i twisten emällan mig, 

 Stadsfischalen och Fru Kyronia angående någon åcker.» Rättegången blef sedan 

 både långvarig och invecklad, därigenom att åkern flera gånger bytt egare. 

 Resultatet blef, att enligt Rådstufwo-rättens dom den 28 Mars 1753 åkern skulle 



