292 



i theras ansökning icke wilfara; emedan månge kunna äga uti wetenskaper er- 

 forderlig kunskap, uien likwel gjenom oanständig wandel giordt sig till åstundad 

 befordran owärdige». 



Hvad Linné härtill svarade, kan man sluta till af hvad därefter antecknats : 



Hwad Testimonia Academica anginge, så borde man förmoda, thet 

 M. V. Gonsistorium ej kunde annat än anse dem för öfwerflödige, då 

 ännu ingen Medlem sig till Sacrorum Ordinum undfående anmält, utan 

 att wara försedd med Testimonio Nationali, hwartill M. V. så mycket 

 mindre lärer bära ett skäligt misstroende, som desse tagas till grund wid 

 Academiska witnesbördens utfärdande, utom det, att den anförde Kongl. 

 Förordningen såsom endast rörande dem, hwilka sig till Rättegångswerken 

 applicerat, icke tillägger M. V. Gonsistorium stöd till sitt påstående. Det 

 tyckes således strida med M. V. Gonsistorii billiga ömhet att inleda Stif- 

 tets barn i en onödig och för de flesta känbar kostnad. 



Beträffande de af M. V. Gonsistorio fordrade Prestebewis om Mini- 

 sterii Gandidatorum sorgfälliga nytjande af sine Salighets medel, så wore 

 det en sak, hwilket man aldrig förmodat bordt komma i fråga. H:r Ar- 

 chiatren hade af andra Nationers Inspectorer gjordt sig underrättad att 

 deras Gonsistorier aldrig fordrat sådana betyg. Herr Archiatren wore 

 öfwertygad det Nationens medlemmar hade af M. V. Gonsistorii Asses- 

 sorer fått hugna sig af så grundeliga underwisningar i Salighets läran, 

 att han för sin del icke kunde misstänka dem för en grofware afwäg; 

 och alra minst dem, hwilka under M. V. Gonsistorii noggranna upsigt 

 erna upoffra sin framtid, åt Församlingens tjänst. 



Sidst har M. V. Gonsistorinm anhållit, det wille Herr Archiatren 

 alfwarligen förehålla Nationen, att the ej sig från Academien begifwa 

 innan the hunnit den förkofran, hwilken kan göra them till befordran 

 wärdige. Herr Archiatren hade icke underlåtit något tillfälle att förehålla 

 den förbindelse hans Landsmän ålåge till att gjenom tidens rätta an- 

 wändande göra sig till nyttige medlemmar af kyrkan och staten. Men 

 såsom somlige få fägna sig af lyckeligare tilirällen och fördelaktigare 

 snillegåfwor änn andre, så wore det omöjehgit att binda allas förkofran 

 så till wiss tid som till wiss högd. Dock ehuru han icke funne sig med 

 skäl kunna hindra den att wid Gleresie Staten söka sin lycka, som sjelf 

 trodde sig derwid finna utwäg, wille han dock hafwa Nationens medlem- 

 mar gunstigt påminnta att förwärfwa sig behörig insicht, innan de wåga 

 anträda ett så wigtigt Embete.» 



