318 



matsäk, förmenandes få af Lapparnes renkött, ost, miöU 

 fisk, fogel etc. Eij häller kunne jag mehr bärga, ty då 

 lappen bär båten på hufwudet wid forsarna öfwer bärg 

 och dalar, måste jag bära både min och hans matsäk. 



29 Maj. När wij om morgonen komit till första lappens land, 



lämnade wij håpen el:r båten wid stranden, och begof- 

 wom oss i willa skogen att leta upp lappen. Här war 

 nu mehr inga wägar, inga giersgårdar, intet tekn till be- 

 bodt. Wij råckadom åtskilliga tomma kotter, där han 

 sig uppehållet, men intet mehr. Jag som nu war trött 

 af mycket gångande, nödgades hwila mig här i willa 

 ödemarken, medan finnen gick att söka min tillkom- 

 mande föllieslagare widare, fruchtandes ingen ting mehr, 

 än då han lappen funnit hade, han eij mig finna skulle. 

 Kom dåch wid middagstiden igen, hafwandes Lappen 

 i föllie med sig, hwilken tog mig emot, förde mig till 

 sin kotta, fägnade mig med fisk och friskt watn. 



Sedan fördes jag från den ena till den andra, alt till 

 des jag kom långt upp uti floden Juktan, wid pass 25 

 mihl ofwan Lyksele. Jag lämnar här att uprächna, hwad 

 man lida måste, då man lapparne upsöka skulle, och 

 hwad jag utstod, sedan maten blef all. De fattige skogs- 

 lapparne hade nu eij dett minsta att till föda anwända 

 förutan endast fisk. Ty nu slachtades intet, eij häller 

 sköts, eij häller hade Renarne begynt miölka. 



4 Jun. När jag war komin, såsom sades, kunne jag eij komma 



[längre] för flodens flödande, utan måste gå till fots ett 

 par mihl, då jag sedan skulle koma uti sachtare Elf. 

 När wij gått något stycke, låg för oss ett kiärr el:r myra 

 af ^/2 mihls bredd, h:kn wij skulle öfwer; hwart steg 

 gick öfwer knäs i watnet, och kiälen låg under föttren; 

 där som han war afgången war diupare. När wij öfwer 

 denna komne woro, funno wij ingen Lapp här, utan 

 nödgadoms ett litet stycke här ifrån antaga ett swårare 

 och en hel mihl långt kiärr; jag wet icke, hwad jag 

 nödigare gick på. Och på dett alla Elementer skulle nu 

 på engång wara widrige, blåste och rägnade des utom. 

 När wij omsider mot kl. 4 om morgonen komit öfwer 

 denna grufweliga swårigheten, funno wij ändoch eij nå- 

 gon lapp; ty nödgades jag aldeles uttröttat lägga mig 



