322 



wore här att observera, som på östra. När wij nu sti- 

 git på sidan af stora ijsbärget, kom ett stort ijsslagg 

 med ett starkt wäder, som öfwerdrog wåra kläder med 

 en isskorpa; hade dett warit så mot oss, som dett war 

 på sides, hade jag aldrig stådt uht. Här war så kalt, 

 att jag Lapwantar och Lapmudde af tolken låna måste. 

 När jag nu war komen till kanten af fiellen, såg jag 

 nedan för mig dett gröna Norrige, såsom en trägård uti 

 mignateur aftagen, i dett hela landet stod härligen grönt, 

 de högsta träden tycktes här ej wara en spän långa. 

 När jag gick nedföre, tycktes mig snart skola koma 

 dit, men dett war långt längre än jag uträkna kunne. 

 Når jag äntel. hunnit neder, ach hwad nöje fick jag icke 

 då. Jag war komen uhr en kall winter uti den hettaste 

 sommar. De gröne örter, det wähluchtande trifolium, 

 gräset som stod upp till armarne, de angenämnie bären 

 och det behageliga wädret här wid fiellroten tycktes 

 wederqwicka alla sinnen. Straxt här wid låg hafwet, 

 och jag tog mig logement boos en skeppare, som mig 

 dagen äffter åht hafsbrädden föra skulle. .Jag hade ön- 

 skat komit något när till dett bekanta hwirfwelwatten, 

 Mahlströmen, men ing. tordes där när. 

 28 Jun. Dagen där på forom wij uht åht hafwet, men wädret 



war hehl moot, så att folket trotnade widroo; emedler- 

 tid förnögde jag mig med hwariehanda ostracodermata, 

 zoophyta och Fucacea, som här upfylde alla stränder. 

 Kom dock om afftonen till Pastor Rask^^ i Torfiorden, 

 som accomoderade mig omsider rätt wähl. Dagen där 



29. äffter reste wij än längre, änteligen trötte af motwäder 

 begofwo wij oss till bakes och kom med god winn, tädan 

 wij gångit. 



30. Dagen effter gick jag allena helt säker up åht fiell- 

 sidan ett stycke, att aftaga fiellens högd; när jag nu 

 här ligger i min säkerhet och hölt på slå ut en sten, 

 skiutes nedan för mig; jag fick straxt se en Lapp stå 

 nedför mig, men hade för långt håll till mig, att jag 

 Gudi lof slapp helt oskadd; men huru altererad jag blef, 

 lämnar jag hwar en att tänka; begaf mig äffter honom 

 ett stycke, att han eij skulle få ladda och gick eij mehr 



