— 34 — 



та понівечені, вершини котрих загинули між гілякамн 

 инших сосон. Прорубають бір кожний раз, як попа- 

 даються сухі, суховершинні та понівечені сосни. З 

 ЗО до 60 літ нрорубкою можна взятії з кожної десятини 

 не менш 10 куб. саж. лісу. Що-б ми не робили, чи пр<>- 

 чистку, чи прорідку, чи прорубку, — ніколи не можна 

 обрубувати на соснах сирих гіляк, та краще б не зай- 

 мати і сухих, бо від цього сосна загниває і псується. 

 Рубка. 60-літшо сосну можна вже рубати, абож сплош, 

 абож вибірати з бору товстіші сосни, скажем від 6 верш- 

 ків, товщиною поперек стволу. Зрубавши бір сплош, ко- 

 ріння корчують, а на оголеному місті садовлять знову 

 соснові живці. Як що садка посаджена між шелюгом, як 

 казано, то шелюг рубають кожні 3 роки. 



Добре б було, як би, прочитавши оцю книжку, ви по- 

 балакали б з сусідами, а затим, зібравши сход, постано- 

 вили громадою — садити що-року на пісках скільки деся- 

 тин сосни: може б діти ваші, рубаючи бір, помьяпули до- 

 брим словом і вас. Громаді посадити 20—30 десятин сосни 

 що-річно — пусте діло, а багато б було з цього добра: окрім 

 того, що з годом на солі була б у кожного своя дере- 

 вина, піски не заносили б села, хутори, поля та луки. 



У Изюмському повіті, у де-котрих громад, є соснові 

 бори, насаджені 40— 50 літ тому назад, ще за часів воєн- 

 них поселеній. Діти поселян вже тепер рубають ці бори, 

 жалкуючи, що мало їх насадили. Звісно, без лісу ніяк 

 не можна жити та хазяїнувати, а щоб ліс був, треба його 

 садити та ростити, а найбільш і скоріш на тих землях, 

 котрі і так не дають ніякої користи — скажем на пісках. 

 До діла, братці! к 



