gaard 36 Dage) samt Bornholm (371, derefter følger Nordsjælland (33), medens Stendrup og 

 Falster har det mindste Antal (25 og 24). 



Nedbøren er, som Tabellen viser, paa alle otte Steder i Landet storst om Efteraar og 

 Sommer, derefter følger Vinteren, medens Regnmængden er mindst om Foraaret. Efteraaret 

 har de fleste Steder i Landet større Nedbør end Sommeren, men denne Overvægt taber sig 

 efterhaanden, som man kommer mod Øst, saa at i Nordjælland Sommeren er noget mere regn- 

 fuld end Efteraaret, meri Forskjellen er ikke stor. 



I aarligt Gjennemsnit har Landet halvanden Gang saa mange vestlige og sydlige som 

 østlige og nordlige Vinde. Middelvindretningen bliver saaledes Sydvest, hvad der i meget 

 væsenlig Grad bidrager til at mildne Klimaet. Vindretningen er dog ikke ens til alle Aarstider, 

 saaledes er om Foraaret Vindfordelingen temmelig ligelig, om Sommeren hersker sydvestlige og 

 nordvestlige Vinde, medens Østenvinden er sjælden, om Efteraaret og Vinteren have Sydvest- 

 vindene Overvægten, men i den sidstnævnte Aarstid ogsaa undertiden østlige og nordostlige. 

 Den mest .stormfulde Tid er fra Oktober til Februar. 



Skadelige Dyr {^Dégâts des ainmaiix) '1 . 



Pattedyr. En betydelig Skade foraarsages i vore Skove ved de forskjellige Arter af 

 Hjortegruppen. Alle vore tre Hjortearter bide de yngre Træer, baade Naale- og Løvtræer 

 (visse Træarter, f. Ex. Ædelgran, Rødgran, Eg, Ask og Løn med særlig Forkjærlighed) ; de af bide 

 saavel Top- som Sideskud efter en udstrakt Maalestok, hvorved Træets Væxt hæmmes og Stam- 

 mens Form ødelægges i høiere eller ringere Grad, selv om det lykkes det at naa en Høide, som 

 gjør det utilgængeligt for Biddet; fremdeles afædes ganske spæde Planter, f. Ex. den rige Bøge- 

 opvæxt efter et Oldenaar, med stor Begjærlighed af Vildtet, Hannerne af Hjortearterne skade 

 endvidere i høi Grad ved at feie især unge Træer, hvorved disses Bark i større eller mindre 

 Udstrækning afskrabes lige ind til Dannelsesvævet. Følgen heraf er enten, at Træet gaar ud, 

 eller, hvis Saaret ikke griber om hele Stammen, at det blottede Vedparti bliver mere eller 

 mindre muldent og raadner hen, og sluttelig, naar det er blevet dækket ved Overvoxning 

 (Callusdannelse), danner et halv- eller helraadent Parti inde i Træet, som udvendig kan se for- 

 træffeligt ud. Det Antal Træer, som paa denne Maade forringes i Værdi i vore Skove, er 

 overordenlig stort; det overveiende Kontingent leveres af Raabukken. En mindre almindelig, 

 men paa sine Steder meget fordærvelig Vildtskade, er Skrælningen. Det er mest Kronvildtet, 

 undertiden dog ogsaa Daavildtet^), aldrig Raavildt, der skræller, d. v. s. afgnaver eller afflaar 

 Barken af forskjellige Træer for at fortære samme. Skrælningen udføres ofte paa ældre Træer 

 og ikke spredt, saaledes at kun enkelte Træer bearbeides, medens Resten gaar fri, men ofte 

 saaledes, at der i udstrakte Bevoxninger næsten ikke et Træ lades uskrællet tilbage. Træerne 

 ville vel sjælden gaa ud, men Tilvæxten vil uden al Tvivl forringes, og naar man skover dem, 

 maa den nederste, værdifuldeste Ende (2 — 3 Alen) bortskæres som usælgelig, paa Grund af, at 

 Veddet her er mere eller mindre raaddent. Da imidlertid Kronvildtet kun forekommer paa et af 

 Statsskovenes Distrikter (Buderupholm) og Daavildtet kun i Gripskov, ere de Tab, som derved 



'I Dette Afsnit er udarbeidet at Dr. phil. J E V. Boas. 



-) Der foreligger flere Tilfælde af Daavildt-Skrælning her fra Landet (især paa ældre .\ske). 



