23 



lides, og som andetsteds kunne være meget store, kun af forholdsvis ringe Betydning for Statens 

 Skovdistrikter, 



Om den Skade, Haren gjor, foreligger der talrige Klager fra forskjellige Dele af Lan- 

 det. Den er især folelig, naar et Snelag bedækker Jorden, saaledes at Dyret ikke har Adgang 

 til sin sædvanlige Fode. Den afbider da Knopper og Kviste af yngre Træer, især Bøge, der 

 ved gjentagne Bid kunne blive til formelige Purrer. Fremdeles afæder Harerne undertiden talrige 

 Frøplanter. Derimod synes disse Dyr ikke hos os i nogen nævneværdig Grad at skrælle 

 noget Træ, der er af forstlig Betydning, medens de paa denne Maade ofte gjore megen Ulykke 

 i Haver. 



Af indgribende Betydning ere i visse Aar Musenes Ødelæggelser i Skovene. Den 

 Mus, om hvilken der her i første Række er Tale, er ikke Skovmusen (om hvilken mere neden- 

 for), men den almindelige Markmus, Arvicola a^restis. Den er. som de fleste Gnavere, ud- 

 rustet med stor naturlig Yngleevne, formerer sig derfor i visse for den gunstige Aaringer særdeles 

 stærkt, for saa om Efteraaret, naar Sæden er kommen af Marken, at ty ind i Skovene i stort 

 Antal. Den optræder her som Barkæder og kaster sig ganske særlig over de unge (især 

 omtrent fingertykke) Bøge, hvis nederste Stammeparti gnaves af Musene og i større eller mindre 

 Udstrækning blottes for Barken. Talløse unge Bøge gaa som en Foige heraf ud, andre bringes 

 i en hensygnende Tilstand. Her i Landet har der været større Angreb af denne Mus, f. Ex. i 

 Vintrene 1878 — 79 og 1882—83, medens de mellemliggende og efterfølgende Aar ikke har 

 haft større Skade at opvise; i 18S2— 83 svarede Ødelæggelsen i Skovene mellem Kjøben- 

 havn og Frederiksborg til et samlet Kulturareal af 130 Td. Land. Af Angreb i tidligere 

 Tid kan nævnes, at der ifølge en ældre Driftsplan var et større Muse-Angreb paa det Frederiks- 

 borgske Distrikt i Vinteren 1813— 14, ved hvilken Leilighed det ikke blot gik ud over Bøgene, 

 men ogsaa over Grananlæggene, af hvilke »mere end 100 Td. Land blev dels totalt ruineret, 

 dels stærkt beskadiget^. I Tyskland er det efter Angivelserne en anden, nær beslægtet Mus, 

 som anretter Hovedparten af Ødelæggelsen, nemlig Arvicola arvalis, der her til Lands neppe 

 forekommer andre Steder end i Jylland, hvor den uden al Tvivl bidrager sit til Museskaden. 

 Ogsaa Mosegrisen eller Vandrotten {A. ainphibius) optræder paa sine Steder skadelig i Plante- 

 skoler og Kulturer ; den overgnaver indtil armtykke Stammer lige i Jordskorpen ; sammenlignings- 

 vis er dens Ødelæggelser dog vistnok af mindre Betydning, idet dels dens Optræden er mere 

 sporadisk, deb det Antal, hvori den findes, sædvanlig er ringe, saaledes at en Udryddelse lettere 

 lade'r sig iværksætte. Hvor stor Skade den klatrende Rødmus {A. glareola), der, i Modsætning 

 til de allerede nævnte Mus, er et ægte Skovdyr, anretter hos os, foreligger der ikke tilstrække- 

 lige Data til at bedømme; den er bl. a. Barkæder. Den Fortræd, som Skovmusen (Mus syl- 

 vattats) gjør i vore Skove, er ialfald ved Siden af Markmusens af mindre Betydning; den æder 

 ikke (eller dog aldeles undtagelsesvis) Bark, og det er kun som Oldenæder, at den bliver 

 skadelig. 



Egernet er endnu ikke saa talrigt her i Landet, og Indsamlingen af Kogler, hvis Fro 

 er dets Hovednæring, har hidtil spillet en saa begrænset Rolle, at dette Dyrs forstlige Betydning 

 hos os kun er ringe; et enkelt Sted har den generet ved at kradse saaet Bog op, men ellers 

 har man ikke erfaret noget om mærkelig Skade her i Landet fra Egernets Side, medens det 

 f. Ex. i Tyskland regnes til de i forstlig Henseende allerskadeligste Pattedyr. 



3' 



