harma'en 19 



cikader). Til min store Sorg endte det med, at Mu- 

 rerne forjog Jægerstammen, men skulde jeg nogensinde 

 ønske at kalde den tilbage, vilde jeg blot have at forny 

 Sandhobene. 



Jægere, som ikke er forsvundet, fordi de har Hjem 

 andetsteds, er Ammophilerne, hvem jeg ser flagre, en af 

 dem om Foraaret, de øvrige om Efteraaret, langs med 

 Havegangene og over Græsplænerne paa Jagt efter Lar- 

 ver, og Pompilerne — en anden Slags Gravehvepse — , 

 som flyver flinkt og med hurtige Vingeslag, medens de 

 undersøger hver en Krog under deres Spejden efter 

 Edderkopper. Den største af dem lurer paa en Lycosa, 

 der ogsaa er kendt under Navnet den sortbugede Ta- 

 rantel, hvis Huleboer ikke er sjældne i Harmaen. Dette 

 Bo er en lodret Brønd med en karmlignende Indfatning 

 af Græs, sammenspundet med Silke. Du kan se den 

 vældige Edderkops Øjne skinne paa Bunden af Hulen 

 ligesom smaa Diamanter, en Genstand for Rædsel for 

 de fleste. Hvilket Bytte og hvilken farlig Jagt for 

 Hvepsen! Og her kan man paa en varm Sommerdag 

 faa Amazonemyren at se, som forlader sine Kaserner i 

 lange Rækker og marscherer viden om for at jage efter 

 Slaver. Naar vi faar Tid, skal vi følge den paa dens Rov- 

 tog. Her paa et andet Sted omkring en formuldet Græs- 

 tørv, finder vi halvanden Tomme lange Scolier, en 

 Slags store, jagende Hvepse, som flyver graciøst og gra- 

 ver sig ned i Tuen tiltrukne af et rigt Bytte, Larverne 

 af Torbister, Næsehornsbiller og Guldbasser. 



Hvilke Genstande for Studier! Og der kommer 

 flere endnu. Huset var lige saa haabløst øde som Jor- 

 den. Da Mennesket var forsvundet og Freden sikret, 

 gav Dyrene Møde og bemægtigede sig alt. Sangfuglene 

 satte Bo i Serinbuskene, Grønirisken hyggede i Cypres- 

 sernes tætte Skjul, Spurven samlede Klude og Halm 



2* 



