harma'en ' 23 



med Masser af Slæbenet, den Jord, vi træder paa, er 

 konsekvent foragtet. Medens jeg venter paa, at Moden 

 skal skifte, aabner jeg mit Harma-Laboratorium for 

 levende Entomologi, og dette Laboratorium vil ikke 

 koste Skatteyderne en Øre. 



II 

 DEN GRØNNE LØVGRÆSHOPPE. 



Vi er midt i Juli. De astronomiske Hundedage 

 begynder, men i Virkeligheden er den tørre Tid forud 

 for Kalenderen, og Temperaturen har i nogle Uger 

 været trykkende. 



Man højtideligholder i Aften Nationalfesten i 

 Landsbyen. Medens Gadeunglommen springer om- 

 kring et Glædesbaal, hvis Genskin jeg ser paa Kirke- 

 taarnet, og medens Trommeslageren med nogle Trom- 

 meslag fejrer Opstigningen af hver af Raketterne, lytter 

 jeg i en dunkel Krog og i Nitidens forholdsvise Kølig- 

 hed til den Koncert, der stammer fra Festen ude paa 

 Markerne, fra Høstfesten, der er langt mere majestæ- 

 tisk end den, som Krudtet, de brændende Brændestyk- 

 ker, Papirlygterne og fremfor alt Brændevinen fejrer 

 paa Torvet i Landsbyen i dette Øjeblik. Det er simpel 

 som det skønne, beskeden som det mægtige. 



Det er sent, og Cikaderne tier. Eggede af Lyset og 

 Varmen har de ikke sparet sig hele Dagen igennem un- 

 der deres Symfonier. Natten er kommen og med den de- 

 res Hviletid, men en Hviletid, som ofte forstyrres. I Pla- 

 tanernes tætte Løvhaug lyder der pludselig som et 

 Angstskrig, skingrende og kortvarigt. Det er en Cikades 



