24 j. H. fabre: instinktets mysterier 



fortvivlede Klage, idet den overraskes i sin Ro af en gron 

 Græshoppe, denne ivrige og natlige Jæger, som springer 

 løs paa den, griber den i Siden, river den op og roder i 

 dens Bug. Efter det musikalske Orgie kommer Myrde- 

 riet. 



Jeg skal ikke klage over, at jeg aldrig har set og 

 aldrig vil komme til at se det højeste Udtryk for vore 

 nationaJe Forlystelser, den militære Revue ved Long- 

 champs. Bladene meddeler mig tilstrækkeligt derom, de 

 giver mig et Rids af Aastedet. 



Jeg ser hist og her installeret i Lundene det alvor- 

 lige røde Kors med Indskriften: »Militær-Ambulance, 

 civil Ambulance«. Der bliver der behandlet Benbrud, 

 dulmet Solstik, og maaske er der et og andet Dødsfald 

 at beklage. Det er forudset, det horer til Programmet. 



Paa samme Maade ender Festen i min, i Alminde- 

 lighed saa fredelige Landsby, — jeg tør stikke Haanden 

 i Ilden paa det — , ikke uden at der udveksles nogle 

 Knubs, der er det nødvendige Krydderi paa en Glædes- 

 dag. Til Glæden hører der, naar den skal nydes rigtigt, 

 Smertens spanske Peber. 



Lad os lytte og lad os tænke os om, langt borte fra 

 Spektaklet. Medens den maveopsprættede Cikade prote- 

 sterer, gaar Festen sin Gang højt oppe i Platanerne un- 

 der Skiften af Orkester. Det er nu de natlige Musikeres 

 Tid. Rundt om Blodbadsstedet, i Virvaret af Blade, kan 

 et fint Øre opfatte Græshoppernes sagte Surren. Den er 

 som Lyden af en Spinderok, meget svag, en sagte Raslen 

 som af tørre Hinder, der knuses. Paa Baggrund af denne 

 dumpe, vedholdende Bas kommer der med Mellemrum 

 en hurtig Klirren, meget skarp, næsten metallisk. Det er 

 Sang og Strofer, som afbrydes af Stilhed, det øvrige er 

 Akkompagnement. 



Det er til Trods for denne Forstærkning af Bassen 



