DEN GRØNNE LØVGRÆSHOPPE 27 



der er paa Størrelse med Peberkorn. Den omfangsrige 

 Byrde omhyller hans Lægge, omgiver hans Laar, gaar 

 op paa hans Ryg som en Tiggerpose; han er aldeles 

 misdannet. 



Hvor gaar han hen, denne Slæber, der er ude af 

 Stand til at springe, overlæsset som han er? Han 

 gaar i sin Ømhed der hen, hvor Moderen nægter at gaa, 

 lian begiver sig til en Sump i Naboskabet, hvis lunkne 

 Vande er uundværlige for Udklækningen af Haletud- 

 serne og for deres Liv. Æggene modnes omkring hans 

 Ben i det fugtige Skjul under en Sten, han trodser Fug- 

 tigheden, men han ynder den klare Dag paa Grund af 

 dens skyggefulde Tørhed, han gaar frem i smaa Dags- 

 rejser med Lungerne overfyldte af Blod paa Grund af 

 Trætheden. Sumpen er maaske langt borte, men det 

 er ligemeget, den udholdende Pilegrim skal nok 

 finde den. 



Nu er han der, og uden Betænkning springer han 

 ud til Trods for sin dybe Afsky for Badet, og øjeblik- 

 kelig løsnes Ægklasen, idet Benene gnides mod hin- 

 den. Nu er Æggene i deres Element, det øvrige gaar 

 af sig selv. Saa snart han har opfyldt sin Pligt og 

 bragt Æggene i Våndet, skynder Faderen sig at trække 

 sig tilbage til det tørre. Næppe har han vendt Ryggen 

 til, før de smaa, sorte Haletudser bliver fri og begynder 

 at sprælle, de ventede kun paa Berøringen med Vån- 

 det for at bryde deres Æggeskaller. 



Blandt alle Tusmørkets Sangere i Juli viide kun 

 en eneste kunne rivalisere med Tudsernes harmoniske 

 Klokkespil, hvis den var i Besiddelse af varierende To- 

 ner. Det er Scops eller den lille Hornugle, en natlig, 

 graciøs Rovfugl, med runde, gyldne Øjne. Den bærer 

 paa Panden to Horn af Fjer, som har givet den det 

 stedlige Navn Machoto banarudo, den hornede Ugle. 



