DEN GRØNNE LØVGRÆSHOPPE 38 



Helhed. Det er Lækkerbiden, lidet substantiel, inen, 

 som det synes, af fin Smag. 



1 Dyrets Mavesæk findes ophobet den Sirup, den 

 Sukkersaft, som Cikadens Snabel faar til at vælde frem 

 at den fme Bark; skulde det være paa Grund af dette 

 Slikkeri, at Byttets Bug foretrækkes for enhver anden 

 Eid? Det kan godt være, at det forholder sig saa. 



For at bringe Variation ind i Kosten er jeg be- 

 tænkt paa at anrette bløde Frugter, Pæreskiver, Vin- 

 druer, Melonstykker, hvilket altsammen bliver skattet 

 som Lækrerier. Den grønne Løvgræshoppe er som en 

 Englænder, der er gal efter blodig Oksesteg, som han 

 krydrer med Konfekt. Det er maaske af den Grund, 

 at den først og fremmest gaar løs paa Maven, naar den 

 har grebet en Cikade, fordi den yder den en Blanding 

 af Kød og Syltetøj. 



Det er ikke muligt i alle Egne at holde Maaltid paa 

 Cikader med deres Sukkerindhold. I de nordlige 

 Strøg, i hvilke den forekommer i Massevis, vil den 

 grønne Løvgræshoppe ikke kunne finde den Ret, den 

 er saa ivrig efter her. Den maa der have andet at tåge 

 sin Tilflugt til. 



For at overbevise mig herom, giver jeg den 

 Anoxier {Anoxia pilosa), der om Efteraaret træder i 

 Stedet for Foraarets Oldenborrer. Billen modtages 

 uden Tøven, der bliver ikke andet tilbage af den end 

 Vingedækkerne, Hovedet og Benene. Det samme Re- 

 sultat giver den tunge og fede Fyrreoldenborre (Melo- 

 lonta fullo), et herligt Stykke Vildt, som jeg Dagen 

 efter tinder med Bugen oprevet af mit Korporalskab 

 af Rakkere. 



Disse Eksempler lærer os tilstrækkeligt. De siger 

 os, at Løvgræshoppen er en ivrig Insektæder, og at den 

 især foretrækker de Insekter, der ikke er beskyttet af 



Instinktets Mysterier. |> 



