DEN GRØNNE LØVGRÆSHOPPE . 35 



holder sig fast ved Fletværkel eller ligger paa Sandel i 

 en eftertænksom Stilling, og man holder Siesta den 

 største Del af Dagen, især naar det er meget varmt. 



Om Aftenen, etter Solnedgang, sætter Flokken sig 

 i Bevægelse. Henimod Kl. 9 er Lystigheden i fuld Gang. 

 Man klatrer med raske Spring op i Toppen af Kuplen, 

 og man stiger ned igen med samme Hurtighed for saa at 

 begynde forfra. Man springer tumultarisk om, man 

 lober, man hopper pan den cirkelrunde Flade, idet man 

 smager paa de gode Sager, man træffer paa sin Vej. 



Hannerne, som synger snart her, snart der, pirrer 

 ved de forbigaaende med deres Følehorn, medens de 

 tilkommende Mødre vandrer alvorlige om med Lægge- 

 brodden halvt hævet. For disse, der er febrilsk ophid- 

 sede, er Parringen nu det vigtigste. Ofrer man dem et 

 Blik, tager man ikke fejl heraf. 



Denne er ogsaa for mig den vigtigste Genstand 

 for mine lagttagelser. Mit Ønske er opfyldt, men dog 

 ikke fuldt ud, thi den sene Stimd, i hvilken Begiven- 

 heden finder Sted, har ikke tilladt mig at overvære 

 Brylluppets Slutningsakt. Det er langt ud paa Natten 

 eller meget tidligt om Morgenen, at Parringen foregaar. 



Det lidet, jeg har set, indskrænker sig til uendelige 

 Forberedelser. De forelskede beføler hinanden lang Tid 

 igennem Ansigt til Ansigt, ja næsten Pande til Pande, 

 idet de spørger sig for med deres bløde Følehorn. Man 

 kunde fristes til at sige, at to Modstandere krydsede og 

 atter krydsede Kaarder med hinanden i al Fredsomme- 

 lighed. Fra Tid til anden spiller Hannen lidt op, idet 

 den giver nogle kortvarige Buestrøg, derefter tier den, 

 altfor dybt bevæget til at kunne blive ved. Klokken slaar 

 elleve, og Erklæringen er endnu ikke forbi. Til min 

 store Beklagelse maa jeg, overvældet af Søvnen, forlade 

 Parret. 



3* 



