EMPUSAKN ^{7 



er tilbage, tilhører først og fremmest de primitive In- 

 sekters Række, Insekter med en stærkl ))egrænset 

 Kunstfærdighed og med en meget summarisk For- 

 vandling, ja næsten uden nogen saadan. I vore Jord- 

 strøg træfTer vi i første Række blandt de forunderlige 

 Insekter, som faar os til at tænke paa Beboerne af Kul- 

 tidens Skove, Mantiderne eller Knælerne, hvortil hører 

 Mantis religiosa, den andægtige Knæler, der er saa 

 ejendommelig med Hensyn baade til Sæder og Bygning. 

 Blandt dem har ogsaa Empusaen (Empusa paupe- 

 rata), der er Genstand for Behandling i dette Kapitel, 

 Plads. 



Dens Larve er vel nok den mest fremmedartede i 

 den provencalske Landjordsfauna, spinkel og kejtet som 

 den er og af et saa fantastisk Udseende, at Begynderens 

 Fingre ikke vover at gribe den. Børnene i mit Naboskab 

 kalder den. slaaet ved dens usædvanlige Skikkelse, 

 Djævleungen. I deres Indbildning grænser det bisarre 

 lille Dyr nær op til Trolleri. Man træffer det, altid 

 spredt, om Foraaret til ind i Maj, om Efteraaret og 

 nu og da om Vinteren, naar Solen skinner. De tørre 

 Strøgs læderagtige Græsser og Smaakrattene i Skjul af 

 nogle Stendynger og varmt beliggende er Frossenpin- 

 dens Yndlingsopholdssteder. 



Vi vil gi ve en hurtig Skitse af den. Bagkroppen, der 

 altid er hævet, saa den næsten berører Ryggen, breder 

 sig spatelformet ud og krummer sig som en Bispestav. 

 Tilspidsede Hinder, en Slags bladformede Vedhæng, 

 der er fordelt i tre Rækker, fy Ider Underfladen, som nu 

 ved sin Omdrejning er bleven Overfladen. Denne skæl- 

 lede Krumstav er baaret af fire lange og fine Stylter, af 

 fire Ben væbnede med Knæskinner, det vil sige, at de 

 henimod Enden af Laaret, der, hvor dette forener sig 

 med Skinnebenet, bærer en fremstaaende og krummet 

 Plade, der ligner den paa en Slagterkniv. 



